— 90 — 



Gange igennem, havde et Par Planter som Poa nemoralis og Cam- 

 panula trachelium kunnet finde ind i det ellers uigennemtræn- 

 gelige og mørke Krat. Krattet paa Sydsiden af Halo verb jerget er 

 ligeledes uigennemtrængeligt og Hvidtjørnen (Hybrider) har her 

 ganske imponerende Stammer. Et enkelt gammelt Individ af 

 Pyrus malus stod i Kratkanten, i hvis Bundvegetation Clino- 

 podium vulgare voksede spredt. 



Paa den nordexponerede Brink af Grønnebjerg, der ligger 

 Sydvest for Sejrby, findes en Samling Træer, som kaldes »Skoven«. 

 Det er dog kun et sørgeligt Surrogat, Øens Beboere her har for 

 Skov, idet de forøvrigt anselige Træer staar saa spredt, at deres 

 Kroner ingen Steder naar at gribe ind i hinanden. En Del friske 

 Stubbe viser dog, at »Skoven« har været tættere, og at den tryk- 

 kende Brændselsmangel under Krigen ogsaa her har sat Spor, 

 som det vil blive vanskeligt at udslette. Træerne — Ask, Elm og 

 Bævreasp — gjorde forøvrigt Indtryk af at være plantede, hvil- 

 ket formentlig ogsaa Hegnets Hasler, Hvidtjørn og Salix caprea 

 var. En Del Lundplanter fandtes — - især langs det skyggefulde 

 Hegn — saaledes: Torilis anthriscus, Urtica dioeca, Campanula 

 trachelium, Moehringia trinervia, Glechoma hederaceum, Allium 

 oleraceum og Scrophularia nodosa. Anemone nemorosa og Ga- 

 gea lutea skal ogsaa efter Lærer Skjoldagers Udsagn, vokse her, 

 men jeg saa paa Grund af Aarstiden (Juli) ikke noget til dem. 

 Bøgen forekommer plantet et Par Steder ved Gaardene og trives 

 ganske godt i Læ af andre Træer. 



Kristtornlunden. Siden Baagøes Fund af Ilex aquifolia 

 i 1863, har Sejrø været særlig kendt for dette Plantens for Tiden 

 østligste Voksested i Danmark. Lunden ligger paa Midten af Øen 

 paa den sydlige Skrænt af Pedersbjerge og talte i 1863 mellem 

 60 og 70 stammetykke fra 6 til 9 m høje Træer. Først i 1896, altsaa 

 33 Aar senere, blev Lunden, som tidligere nævnt, besøgt igen, 

 nemlig af Lektor E. Rostrup, der fotograferede den og optalte 

 Individerne til 45 Stkr. Han kunde altsaa konstatere en Tilbage- 

 gang paa lavt regnet 15 Stkr. I 1917 taltes kun 33, højst 35 Stkr., 

 iberegnet et Par næppe alenhøje Rodskud fra to friske Stubbe i 

 Lundens vestlige Del; altsaa en yderligere Tilbagegang paa 12 

 Stkr. Det synes heraf at fremgaa, at Lunden langsomt gaar sin 

 Undergang i Møde, dersom ikke særlige Anstalter gøres for at 

 værne om den. Undersøges Grunden til denne Tilbagegang, kom- 

 mer man hurtigt til det Resultat, at Vestenvinden er den øde- 



