— 120 — 



Det var altid en Fornøjelse at arbejde sammen med ham. 

 Han saa paa Sagens Fremme, ikke paa Personens, og der var Kraft 

 og Energi i den Maade, han forfægtede et Standpunkt paa. 



Men han var dog ikke altid lutter Saglighed. Selvom han maa- 

 ske kunde virke noget tør og lidenskabsløs, var han en Mand med 

 mangeartede Interesser ud over sit Fag og med Glæde ved Livet 

 og dets lyse Sider. Han holdt af at være sammen med glade Menne- 

 sker og befandt sig altid vel i et godt Lag. Hans og hans Hustrus 

 smukke Hjem var stedse aabent for Venner og Fagfæller, og dér 

 var ofte samlet en festklædt og fornøjet Skare, med de stadselige 

 Værtsfolk som det naturlige Midtpunkt. Da havde Ravn det lune 

 og glade Blik, som hans Venner satte saa megen Pris paa, og Sam- 

 talen bølgede fra Æmne til Æmne af det, Tiden særlig var optaget 

 af. — Nu er det forbi. Ved hans uventede Død har Videnskaben 

 og hans Fædreland lidt et stort Tab, hans Venner et endnu større og 

 hans Hustru det største. 



