- 183 - 



skal være fri og uhindret Adgang for alle, som ønsker at glæde sig over 

 den smukke og enestaaende Skov med dens Bestand af Hjortevildt og 

 dens rige Fugleliv.« Men vi finder, at Dyrehaven ogsaa i ikke ringe Grad 

 maa kunne gøre Tjeneste som et Naturmindesmærke, hvor Naturfor- 

 skeren og Naturelskeren, saavel Videnskabsmanden som Skolemanden og 

 Amatøren, kan gøre Studier og have Adgang til Plante- og Dyresam- 

 fund, som man ellers maa rejse langt bort fra Byen for at træffe. Det 

 ligger nær for os at fremhæve denne Side og at søge udvirket, at der og- 

 saa tages Hensyn til denne Opgave for Dyrehaven i saa vid Udstræk- 

 ning som muligt, naar det blot ikke kommer i for stor Modstrid med 

 Skovens to andre nævnte Opgaver, der naturligt maa betragtes som de 

 vigtigste, set fra Almenhedens Synspunkt. 



Vi har derfor hilst med Glæde, at der i den foreliggende Udvalgs- 

 betænkning er helliget et Stykke af Klampenborgplantagen til Iagtta- 

 gelser over, hvorledes Træerne indbyrdes kæmper om Pladsen, og at 

 det er Hensigten, at dette Stykke skal forblive fuldstændig uberørt og 

 holdes udenfor Dyrenes Rækkevide. Ønskeligt vilde det være, om dette 

 Areal kunde udvides noget, eller om man subsidiært, andetsteds i Sko- 

 ven helst i en Udkant, kunde have endnu et Indelukke, der behand- 

 ledes paa samme Maade. 



Angaaende det tilladelige eller hensigtsmæssige i at foretage Ud- 

 hugninger i de ældre Bevoksninger (A) tør vi ikke direkte udtale os, 

 da selv Forstmændene paa dette Omraade synes at være uenige. Det 

 forekommer os dog, at man, hvis der ved lempelig Udhugning kan frit- 

 stilles store smukke, ejendommelige Træer, som hidtil har været inde- 

 klemt, maa kunne anbefale en saadan lemfældig Behandling af de paa- 

 gældende Afsnit. 



Naar der om C. Bevoksningerne siges: »Det maa være Formaalet 

 ved Behandlingen af disse Bevoksninger at udvikle dem saaledes, at 

 de faar den størst mulige Levedygtighed. De maa derfor være Genstand 

 for Udhugning, ved hvilken man ikke altid bevarer de største af Træ- 

 erne, men søger at faa Individer af alle de Arter, der forefindes over- 

 holdte i vel udviklede og levedygtige Eksemplarer«, saa kan vi tiltræde 

 denne Tanke, idet vi mener, at Dyrehavens store Skønhed netop for 

 en stor Del beror paa, at den rummer saa mange velformede Træer, 

 og dette Præg maa man stedse søge at bevare. 



I Diskussionen om Dyrehaven er talt meget om »at Skoven skal 

 leve sit eget Liv«, og at man ikke maa »frisere Skoven«, og der synes 

 fra nogle Hold at være Uvilje imod, at de ved Naturkræfterne brudte 

 Grene fjærnes. Uden at ville anbefale at »frisere Skoven« mener vi at 

 maatte anbefale, at større Grene, som paa værdifulde Træer brydes 

 ved Storm eller Lynnedslag, bortskæres ned til Stamme eller Hoved- 

 gren med et glat Snit, og at Saarfladen i givet Fald overstryges med 

 Tjære, idet Træets Levedygtighed utvivlsomt øges gennem en saadan 

 Behandling. 



Vi mener ogsaa, at Udvalget har Ret i at foreslaa, at de unge Be- 

 voksninger (E) en Aarrække behandles forstligt med stærk Udhugning; 

 den forstlige tætte Udsæd eller tætte Plantning er i sig selv af saa stor 



