- 184 - 



f 



Unatur, at man maa antage at komme Naturen nærmere ved at fore- 

 tage Udhugninger fremfor at lade saa tætte Bestande staa urørte. 



I Ellemoserne bør maaske slet ingen Hugst finde Sted. Disse Mosers 

 Karakter er saa naturlig, at man ikke her bør gribe forstyrrende ind. 



Ligeledes bør Græssletter og Enge bevares i saa stor Udstrækning 

 som gørligt af Hensyn til den Urteflora, som de frembyder. 



Kommer vi til Spørgsmaalet Foryngelse, da er dette vel i Virke- 

 ligheden det vigtigste, thi gennem en god Foryngelse er Dyrehavens 

 vedvarende Eksistens som Skov betinget, men det er tillige det van- 

 skeligste Spørgsmaal. Vi er bekendt med den Indstilling Professor ved 

 Københavns Universitet C. Raunkiær, som ogsaa er bleven spurgt i Sagen 

 om Dyrehaven, har afgivet. Vi finder Prof. Raunkiærs Forslag over- 

 ordentlig tiltalende og vil med Glæde se det virkeliggjort, hvis det er 

 gørligt. Men skulde det vise sig umuligt at føre det igennem, ser vi ikke 

 rettere, end at Foryngelse maa finde Sted i den nuværende Dyrehave 

 og paa den Maade som af Udvalget foreslaaet og som det hidtil har været 

 praktiseret ved Plantning i Indhegninger. 



For imidlertid at sikre baade de æstetisk-landskabelige og de na- 

 turhistoriske Hensyn saa betryggende som muligt mener vi, at det kunde 

 være ønskeligt, om Skovstyrelsen havde en raadgivende Institution at 

 vende sig til. For dette Tilsynsraad skulde saa Skovstyrelsen en Gang 

 aarlig fremsætte sin Plan om Hugst af gamle Træer i de ældre monu- 

 mentale Dele af Skoven og skulde være berettiget til at fordre, at dette 

 Raad besigtigede de foreslaaede Hugster og blev meddelagtig i An- 

 svaret. 



Et saadant Raad har man efter vor Mening i Naturfredning s- 

 raadet, der jo i Følge sin Sammensætning repræsenterer saavel de na- 

 turhistoriske som de æstetisk-landskabelige Naturfredningsinteresser. 

 Eventuelt kunde dette Raad i denne Sag være bistaaet af to Repræsen- 

 tanter for Akademiet for skønne Kunster. 



Hammer Bakker. Der var i Sommeren 1920 foretaget en botanisk 

 Undersøgelse af disse ved Mag. J. Grøntved, med Understøttelse af Bo- 

 tanisk Rejsefond. Mag. Grøntved har givet Meddelelse derom i Mødet 

 d. 11. Dec. 1920 (se S. 162) og derved oplyst, at en Gaardmand i Nabo- 

 laget havde ladet sine 10 Kreaturer græsse paa Arealet hele Sommeren 

 hver Dag. Endvidere var der slaaet Lyng med Maskine og taget Ræv- 

 lingeris, og Enebærbuskene var stærkt beskaarne indvendig. Sagfører 

 Olesen havde været Foreningen behjælpelig og faaet vedkommende Gaard- 

 mand til at gaa ind paa at betale 50 Kr. i Erstatning, og han meddelte,, 

 at han havde faaet en paalidelig Nabo til at holde nogen Opsigt, »hvilket 

 dog ikke er let.« — I Anledning af Vanskelighederne ved at holde Hævd 

 over det fjærntliggende Areal henvendte Foreningen sig i September til 

 Naturfredningsraadet med Anmodning om, at det indstiller til Justits- 

 ministeriet, at Arealet fredes i Henhold til Naturfredningslovens § 20, og 

 dette meddeltes Sagfører Olesen. I Slutningen af December modtog Be- 

 styrelsen saa et Forslag fra Hr. Olesen om at tilbagekøbe en større Del 

 af Arealet, derunder Plantagen, for 4000 Kr. at erlægge i Kreditforenings- 



