— 256 — 



Vejen og konstateret, at Empetrum-Vlânieme overhovedet ikke 

 kunde regenerere; og samme Forfatter har aldrig fundet Kim- 

 planter af denne Art paa afbrændt Hede; kun een Gang har jeg 

 fundet nogle eet Aar gamle Rævlingplanter ved Dejbjerg i en 

 afbrændt Mose, hvor Frøene havde været beskyttede af et tyndt 

 Lag Jord samt Bundens Fugtighed. Naar Empetrum alligevel i 

 Tidens Løb naar at indvandre paa saadanne Steder, maa det 

 altsaa i de fleste Tilfælde ske ad vegetativ Vej; men da Plantens 

 Langskud sjelden vokser ret meget mere end 10 cm om Aaret, 

 bliver det forstaaeligt, at Indvandringen kun foregaar saa lang- 

 somt, naar paa et vist Terrain baade Moderplanter og Frø er 

 helt eller delvis dræbte. Selv i gunstigere Tilfælde, hvor Jord- 

 skorpen er blevet løsnet, saa der er dannet løst Materiale til at 

 dække Frøene med (ved Vindens Hjælp), kommer der kun ret 

 faa Kimplanter, som først efter at have gennemgaaet 3 — 5 For- 

 stærkningsaar, kan begynde at sende Langskud ud mellem de da 

 allerede store Lyngtuer. Træffer man paa den anden Side Pletter 

 i Heden, hvor Rævling er stærkt dominerende, saa tør man 

 betragte Vegetationen som ret gammel og relativt oprindelig 

 (Mentz). 



Lyset er dog maaske den af de økologiske Faktorer, hvoraf 

 Rævlingens Existens i højest Grad er afhængig; men da Planten 

 ifølge sin Natur er en typisk aktiv Chamæfyt, vil den i Kam- 

 pen mod den højere Lyngplante let komme til at bukke under. 

 Selv paa de stærkest exponerede Steder er Empetrum's Blade 

 næsten vandret udspærrede, saa de modtager saa meget Lys som 

 muligt, hvorimod Calluna's Blade i saa Tilfælde vender Spidsen 

 næsten lodret opad. I svagere Belysning regulerer Calluna ved 

 at spærre Bladene mere eller mindre udad, medens Empetrum 

 altsaa ikke er i Stand til at foretage en saadan Regulering. I en 

 opvoksende Naaletræplantage dræbes Empetrum derfor først, Cal- 

 luna langt senere. Paa Heden sender en given Rævlingplante 

 krybende Skud ud i alle Retninger; kommer nu nogle af disse 

 Udløbere ind i Lyngen, bliver de etiolerede, lange og tynde; For- 

 grening og Frugtsætning er tillige kun ganske svage. Naar imid- 

 lertid en af Udløberne atter frem i Lyset, f. Eks. i Mellemrummet 

 mellem to Lyngtuer, da slaar den Rod og danner i Løbet af faa 

 Aar en saadan Mængde næsten lodrette Kortskud, at Planten 

 danner en tæt Tue, hvori andre Planter ikke trænger ind; og 

 har Empetrum først indtaget et vist Areal, opgiver den det kun, 



