— 262 — 



og at udsende krybende Langskud, som kan formere Planten 

 vegetativt. 



2. Knopskæl. 



I Danmark ophører Skuddenes Længdevækst i Juli Maaned, 

 og Endeknopperne gaar allerede da over i et Hvilestadium; skønt 

 det skulde synes, at Klimaet ikke kunde lægge Hindringer i 

 Vejen for, at Væksten endnu fortsattes nogle Maaneder. 



Hos Kimplanten dannes ingen Knopskæl de første Aar; Knop- 

 pen er da beskyttet ved, at de nærmest siddende Løvblade bøjer 

 sig tæt sammen over Vækstpunktet. Men har Planten først naaet 

 den kønsmodne Alder, er alle Vinterknopper beskyttede af 2 

 Kredse typiske Knopskæl, der morfologisk set er meget forskel- 

 lige fra Løvbladene. Knopskællene (Fig. 4) er smaa, brune og 

 hindeagtige med en bred, tynd Rand, der er beklædt med lange, 

 hvide Uldhaar. Længden er kun 1 mm, Bredden 0,20 — 0,50 mm 

 og den for Løvbladene ejendommelige centrale Hulhed er kun 

 ganske svagt antydet som en Fure langs Midtribben paa Skællets 

 Rygside. Slutter man sig nu til Raunkiær's Definition af Knop- 

 skæl som »de nederste, skælformede, hinde- eller læderagtige Blade 

 i en Knop, som indtil Løvspringet, under hvilken de falder af, 

 dækker og beskytter den øvrige Del af Knoppen«; saa ses det, 

 at baade de biologiske og de morfologiske Fordringer i denne 

 Definition tilfredsstilles gennem de ovenfor beskrevne Forhold 

 hos Empetrum. Knopskællene falder imidlertid ikke af efter Løv- 

 springet; men bliver siddende paa Planten 1 — 3 Aar i vissen Til- 

 stand (Fig. 10) paa lignende Maade som Løvbladene — et For- 

 hold, der ikke er beskrevet for nogen anden indenlandsk, træ- 

 agtig Plantes Vedkommende. Raunkiær (1907, p. 34 — 36) har 

 vel beskrevet lignende, smaa Knopskæl hos nogle ex o ti ske træ- 

 agtige Planter: Escallonia rubra, Myrtus ugni, Drimys Wintert og 

 Viburnum tinus; men disse Arters Knopskæl afviger i biologisk 

 Henseende væsentligt fra de hos Empetrum forekommende Knop- 

 skæl ved at være grønne. Hos Erica tetralix har jeg derimod 

 fundet lignende, persisterende Knopskæl som hos Empetrum. 



Knopskællene blev allerede beskrevet af Gibelli (p. 53), hvis 

 Undersøgelser senere er blevet bekræftede af Gruber og Pax, 

 hvilke Forfattere alle er kommet til samme Resultater som oven- 

 for beskrevet. Ifølge skriftlig Meddelelse fra Porsild findes Knop- 

 skællene tillige paa Herbarieeksemplarer samlede paa nordlige og 



