— 428 — 



Blanding af sterile Skud af Græsser og Carices og Rosetter af en 

 Række perenne Urter, som her kun undtagelsesvis kommer til 

 Blomstring; i det Hele er der en mærkelig Fattigdom paa Blom- 

 ster især i Sammenligning med den blomsterprydede Sydskrænt. 

 Det er sandsynligt, at i den meget fugtige Sommer i Aar har 

 en Mængde Frø kunnet spire; talrige ganske unge Planter af 

 Arter som Daucus, Leontodon, Scabiosa, Ranunculus bulbosus og 

 andre vidnede derom. I mere tørre Somre vil rimeligvis flere af 

 disse Arter kun findes meget spredt eller slet ikke paa Nordskræn- 

 ten. Derfor giver Tabellen maaske ikke et helt rigtigt Billede af 

 Vegetationens normale Sammensætning, der muligvis er mindre 

 broget, end den viste sig at være i Aar. Ingen Art er i den Grad 

 dominerende, at den sætter sit Præg paa Vegetationen. Den 

 hyppigste Art er utvivlsomt Carex glauca, hvis Frekvensprocent 

 her er nær 100, men dens Dækningsgrad er ikke stor, og ved en 

 overfladisk Betragtning bemærkes den næsten ikke; det samme 

 gælder Festuca ovina, Hieracium pilosella og de faa andre Arter 

 med en højere Frekvensprocent. Den største Dækningsgrad, især 

 i de øvre Dele, har den ubehagelige Cirsium acaule. 



Hvad Arternes Livsform angaar er de, som man kunde 

 vente, næsten alle Hemikryptofyter; kun een ægte Therofyt, 

 Linum catharticum, findes. Ganske vist er Medicago lupulina nor- 

 malt en Therofyt, men vort Indtryk var, at den her var fleraarig, 

 at den i Mostæppet er i Stand til at leve et vegetativt Liv i flere 

 Aar uden at blomstre. Paa den anden Side opnaar det store 

 Flertal af Individer af Hemikryptofyterne kun en meget kort Leve- 

 tid, rimeligvis kun een Sommer. Bedst klarer de faa Geofyter sig; 

 en Chamæfyt som Thymus chamædrys naar som Regel ikke til For- 

 vedning af Stænglerne, der tynde og slappe kryber mellem Mosset. 



Bakkekammens Plantedække er meget mere aabent end 

 Skrænternes. Den hvidgraa Jordbund ses i store Pletter mellem 

 Planterne; Enebær findes kun længst mod Øst, hvor Vinden ikke 

 har saa stor Magt, og Mosset mangler enten helt eller findes kun 

 i lave, spredte, tørre Puder. Artsantallet af Fanerogamer er stort 

 (i Gennemsnit 15 pr. Stik) og enkelte Individer naar en kraftigere 

 Udvikling og kommer til Blomstring. Dette gælder dog i endnu 

 højere Grad Sydskrænten faa Meter nedenfor Kammen. Her 

 slutter Planterne sig atter sammen i et sluttet Dække, og Arts- 

 antallet er endnu større (16 — 19 pr. Stik). Jordbunden er tør og 

 varm, og Mosset danner ingen sluttet Bestand. I Hovedsagen 



