FYRRESKOVENS UNDERGANG 



PÅ LESØ 



AF 



J. S. DEICHMANN BRANTH. 



Medens der hvert år i alle egne af landet opgraves fyrre- 

 stammer af tørvemoserne i så betydeligt antal, at det er let 

 at skønne , hvor udbredt Fyrren en gang må have været 

 her i landet, ligesom endnu i alle nabolandene, er det en 

 bekendt sag, at Fyr og Gran nu ikke findes anderledes 

 hos os, end plantet i en meget sildig tid, og håbet om at 

 finde vildt voksende træer, således som man 1865 uformodet 

 fandt af Taksen, er vistnok meget ringe, saa meget mere, som 

 det næppe vilde være. ganske let at forvisse sig, om ikke 

 sådanne enkelte eksemplarer — og mere kunde man dog 

 ikke vente at finde — vare plantede. For Taksens vedkom- 

 mende, som dog under alle omstændigheder må have været 

 langt sjældnere end Fyrren, havde man et voksested opgivet 

 af Kylling fra 1688, men det er meget påfaldende, når man 

 betænker fyrrelævningernes store mængde, at hverken natur- 

 kyndige eller historikere, hverken sagaer eller gamle doku- 

 menter mælde noget om dens forekomst i deres samtid, kort 

 sagt, at der hidtil ikke kendtes en tøddel fra menneskehånd 

 om levende fyrreskov i Danmark, ti de sagn og stednavne og 

 dertil knyttede ræsonnementer, som der endda ikke ere så få 

 af, kunde forklares som opståede ved betragtning af lævnin- 

 gerne. Det var da, efter alt hvad der hidtil forelå, ikke 

 uoverensstemmende med historisk kritik at henvise de danske 

 fyrreskove udelukkende til den forhistoriske tid, til bronce- 

 alderen, således som det antages af vort lands forhistorikere. 



