174 



højsandene ved den nordlige strand i Hals sogn: »bemeldte øde 

 egn, som er en temmelig vidtløftig strækning, har i fordums 

 tid ej alene været beboet, men endog forsynet med gode skove, 

 hvoraf endnu ses lævninger ved svære rødder og små rodskud, 

 endog af gran- og fyrretræer«. Endnu opgraves der paaLesø 

 hyppig svære rødder af nåletræer, og det ikke i moser, men 

 i flyvesandsklitterne og på de heder, som have været sand- 

 fugne, men nu ere tilgroede med lyng eller tildels opdyrkede. 

 Et andet spor af fortidens nåleskov haves måske i, at der 

 endnu under enkelte gamle tang-tage findes en mængde rafter 

 af nåletræer for at forhindre tangen i at falde ned mellem 

 lægterne, skønt* disse rafter jo også let kunde være medtagne 

 til dette brug fra Norge eller Sverige; men det synes dog at 

 være netop denne anvendelse, hvortil der sigtes i kongebrevet 

 af 1480. De Nåletræer, som i dette århundrede ere plantede 

 på Lesø, synes ikke at trives godt, i det mindste Granerne. 



Vi have således set, hvorledes de sidste spor af Lesøs 

 fyrreskov nu ere i færd med at forsvinde, uagtet den omhu, 

 som allerede for næsten 400 år siden anvendtes for at frede 

 om den. Der omtales ikke nogen anden fare for den end 

 hensynsløs benyttelse, først hugst til brændsel og gavntøm- 

 mer, siden kreaturenes græsning, og vi fejle næppe i at an- 

 tage, at det er de samme årsager, som i det hele have været 

 til fordærvelse for Danmarks fyrreskove ; thi da fyrreved både 

 brænder lettere, og er bekvemmere til al slags bygningsbrug, 

 end ved af løvtræer, er det let forklarligt om man brugte deraf så 

 længe det kunde fåes. Rimeligt er det vel, også efter den iver 

 at dømme, hvormed man søgte at bevare skoven, at det har 

 været en af de sidste eller måske den sidste danske fyrre- 

 skov. Mindet om den er endnu levende på Lesø , hvor man 

 tilskriver dens ødelæggelse dels saltkogeriet, dels antændelse 

 ved engelske eller svenske sørøvere ; den første årsag er, som 

 vi have set, troværdig nok, men i stedet for fremmede røvere 

 må man nok sætte øens egne. 



Skønt Lesø er det eneste sted, hvorfra jeg har kunnet 

 opdrive bevis for fyrreskovens tilværelse i den historiske tid, 



