222 



hasîata (hvoraf en form uden akselblade) , Juncus filiformis, 

 Carex Hornschuchiana, riparia, filiformis og Lastrea cristata. 

 Ved fjordens sydside fandt jeg 0?ionis campestris (der ikke 

 før er angivet fra Kattegatpartiet) og en hvidblomstret form 

 af Gentaurea Jacea v. laciniata; på strandenge Odontites lit- 

 torales og Lotus tenuis — sidstnævnte heller ikke før bemær- 

 ket i Jylland, hvor den dog, som det vil sés af det følgende, 

 vistnok er ret hyppig. I fjorden og i den med samme i for- 

 bindelse stående brakvandsbugt, Nørrestrand, samledes den 

 aim. form af Zoster a minor og i fjorden tillige Euppia bra- 

 chypus Gay — ligeledes ny for Jylland. Et par timers ud- 

 flugt til Stensballegårds -skov indbragte Rosa pomifera, Eubus 

 vulgaris, E. vestitus var. viridis og Hieracium umbellatum 

 var. coronopifolia ; ved vejkanter øst for byen fandtes Gera- 

 nium Pyrenaicum, og Lappa tomentosa bemærkedes på flere 

 steder. 



Herfra fortsattes rejsen uden ophold til sit egentlige mål. 

 Egnen, som nu blev genstand for undersøgelse, er belig- 

 gende øst for søerne ved Hald, Rindsholm og Viborg; nord- 

 grænsen dannes af en linje fra det indre af Hjarbæk -fjord, 

 nordom Skive til Søndre-Lem-vig, vestgrænsen af Venø-bugt 

 med Hansted-Ryde-å, og sydgrændsen af en linje fra Borbjærg 

 over Søndermølle og sydenden af Rosborg -sø til Dollerup. 

 Som bekendt hører den her betegnede strækning til de min- 

 dre frugtbare, men dog ikke til landets mest ufrugtbare egne. 

 Den store ahlflade, i hvis nordlige del den tildels opgivne 

 Feldborg-plantage findes, strækker sig kun herop langs eg- 

 nens 2 større vandløb (Skive-å og Fiskbæk-å) til de 2 arme 

 af Limfjorden: Hjarbæk-fjord og Skive-fjord. I Nærheden af 

 de nævnte vandløb findes derfor de største uopdyrkede hede- 

 strækninger: Hjelm-hede, Store-hede, Sparkær-hede o. s.v.; 

 næsten hele den øvrige del hører til rullestenssandet og er 

 for største delen opdyrket — kun omkring Ryde findes lidt 

 lerede marker. Kalk brydes ved Mønsted og Daubjærg, men 

 træder intetsteds frem til overfladen. Egnen er næsten overalt 

 mer eller mindre bakket; stærkest fremtrædende ere bakkerne 



