Különfélék. 



Az Aphis rosaeról. I?en érdekes a levéllemeznek csuklya- 

 alakú kettőzése, melyeta „Fanny Stollvverek"-nevű rózsa levele utolsó 

 lemezének csúcsán találtam. Ilyen képződmény a legnagyobb ritka- 

 ságok közé tartozik. A levéllemez jobb és baloldalán körülbelül két- 

 harmadában a válltól számítva, befűződés van, elül felhajlik és így 

 a második levéllemeznek, mely a csúcson van, az alsó tölcséralakú 

 részét alkotja. A rendellenes képződésű levéllemeznek csuklyaalakú 

 folytatása 1 cm. hosszú, 0*5 cm. mély, a csuklya alsó része, vagyis 

 az alapja 0*3 cm. A levéllemeznek főére a csuklya alján egyenesen 

 folytatódik, a befűződést jobbról balról a főérnek elágazása követi, 

 az ágak aránylag vastagok, vastagságra nézve felülmúlják a nagyobb 

 levéllemeznek vastagságát. A rendellenesség a csúcs meghosszab- 

 bodásában, a íőér nem rendes elágazásában, a befűződésben mu- 

 tatkozik. Az egész képződmény úgy tűnik fel, mintha kettős levél- 

 lemez volna, az alsó, a melyik nagyobb az egyik, a felső, amelyik 

 kisebb, a másik lemez. Az Aphisok a meghosszabbodott részben, a 

 főér menten és a befűződés mellett oly nagy tömegben voltak, hogy 

 a többi helyen talált Aphisok száma elenyésző kicsinynek mondható. 

 Ezen rendellenes képződménynek okozói az Aphisok voltak és 

 keletkezése előtt itt bő táplálékot találtak, képződésük után pedig 

 jó védelmökre volt. D. E. 



Az apáczaszövő kártétele és irtása. 1898— 1902-ig Svédor- 

 szágban az apáczaszövő (Lymantria mouacha) a lúczfenyvesek- 

 ben nagy pusztítást vitt véghez. Ez alkalommal azonban feltűnt, 

 hogy az oly erdők, melyekben más fanemekkel elegyített, az erdei 

 fenyő csaknem érintetlenül maradtak. Teljesen lekopasztott erdei fenyő 

 egyáltalában ritkaság számba ment még oly erdőkben is, melyekben 

 a lúczfenyő teljesen le volt rágva, daczára annak, hogy a peték száma 

 igen nagy volt, és a hernyók más táplálékot nem találtak s azonkívül 

 a fákdereka nem volt enyves gyűrűvel ellátva. Ez a jelenség abban 

 leli magyarázatát, hogy a fiatal hernyó az erdei fenyő tűit nem 

 bírja megrágni, mivel azokat eleinte kemény rügyburok oltalmazza 

 a hernyó ellen, tehát csak a májusi hajtásokat támadhatja meg; 

 a lúczfenyő puhább rügyébe ellenben könnyen berághatja magát. 

 Ennek következtében oly esetben, midőn a hernyó kifejlődése és 

 az erdei fenyő tűfakadása között hosszabb idő telik el, a rajta levő 



