6 



A. Aigner Lajos 



Német- és Oroszország némely részeiből az ott honos fajok a jég- 

 korszak megszűntével a jégtől felszabadult területekre átszállin- 

 góztak s azokat megnépesítették. E mellett egyáltalában nincsen ki- 

 zárva az, hogy a magyar fauna épen úgy gyarapodhatott inkább 

 középázsiai mint szibériai, továbbá kisázsiai és balkáni fajokkal, 

 mint az osztrák és délnémetországi fauna magyar jövevényekkel. 

 Annak kimutatásául, hogy pl. a svájczi lepkék nem származhatnak 

 kizárólag szibériai bevándorlóktól, felemlítenek 60 oly lepkealakot, 

 melyek Szibériában épenséggel nem fordulnak elő. A magyar- 

 országiak aránya is körülbelül ugyanaz. 



De bármint történt is ez a terjeszkedés, annyi kétségtelenül 

 tény, hogy a magyarországi lepkefajok zöme őslakója e hazának. 



A lepkék nagy hadából már a régi görögök különböztették 

 meg a pillangót {Papilio), ellentétben a szövő (Bombyx), bagoly 

 (Taenia), araszló (Geometra) és molypillével (Tinea). Ellenben a 

 magyar nép csak pillét vagy lepkét ismer és legfeljebb a moly- 

 pillét különbözteti meg. 



II. Külső testtagoltság. 



A pillangónak, mint általában minden pikkelyesszárnyúnak 

 teste, három főrészre tagolódik, ezek : a fej, a tor és a potroh. 



A fej gömbölyded, rendesen szélesebb, mint hosszú és ma- 

 gán viseli a szemeket, a csápokat és a szájszerveket. Felső részét 

 tetőnek (vertex), elülső részét pedig a r c z n a k (facies) nevezik ;. 

 a kettő közt fekszik a homlok (frons). 



A szemek többnyire igen nagyok, félgömb alakúak s a fej 

 két oldalán fekszenek. Fölöttük gyakran kidomborodó sima lemezek 

 vannak, az úgynevezett fiókszemek (ocelli). 



A csápok (antennáé) a fejtető és a szemek közt levő két 

 mélyedésből erednek és kétfélék : ugyanis vagy bunkósak (clavatae) 

 mikor is ízeik hegyük felé fokozatosan bunkóvá vastagodnak, vagy 

 gombosak (capitatae), a mikor végső ízeik többnyire lapos gombbá 

 szélesednek. A csápok számos apró, kerekded, lapos vagy szög- 

 letes ízből állnak, a melyek gyakran vagy finom szőrrel, vagy erős 

 sörtékkel, vagy pedig pikkelyekkel borítottak. Feladatuk inkább a 

 szaglás, mint a tapogatás. 



A s z á j s z e r v e k a fej alsó részén fekszenek és felső s alsó 

 állkapocsból állnak. A felső állkapcsot (mandibula) két kis chitin- 

 pálcza alkotja, a melyek az igen apró felső ajkat körülveszik- 

 Az alsó állkapocs (maxilla) melyet orrmánynak, pödörnyelvnek vagy 

 egyszerűen nyelvnek (iingua) is neveznek, két sűrűn tagolódott félcső- 



