94 



A t Aigner Lajos 



ismerjük, akkor követhetjük a fajok bevándorlását egyik ország- 

 ból a másikba, míg végül megállapíthatjuk azt az országot, a hol 

 ez illető fajnak tiszta fajtája honos, ami arra mutatna, hogy ez a 

 faj abban az országban keletkezett." (Alig. Zeitsch. f. Ent. 1904. 390.) 



Ez nézetem szerint téves következtetés, mert ezen az úton 

 merőben lehetetlen lenne követnünk az Áporia Crataegi vándor- 

 lását egyik országból a másikba, valamint nem lenne lehetséges 

 annak megállapítása sem, hogy hol van ősi hazája, vagyis a hol 

 a faj legtisztábban fennmaradt. Hosszú vándorlásain a galagonya 

 pillangó bizonyára behatolt oly területekbe is, a melyek nem nyúj- 

 tottak neki oly kedvező életfeltételeket, mint az elhagyott haza, 

 s a hol a szabályos nagyságot el nem érte, viszont gyakrabban 

 oly viszonyok közé is juthatott, a melyek elszaporodásának és nö- 

 vekvésének jobban kedveztek mint az elhagyott vidék. A lapphoni 

 és perzsiai galagonya pillangó nagysága közt valószínűleg tetemes 

 a különbség, még pedig az éghajlat befolyása folytán, de megle- 

 het, sőt valószínű, hogy előny öseb bek voltak reá nézve azok az 

 életfeltételek, melyeket Európa mérsékeltebb éghajlata alatt talált 

 és minden valószínűség szerint itt nyerte legnagyobb növekvését 

 is. Kétségkívül igen ^érdekes volna megtudnunk, hogy minő nagy- 

 ságot ért el a pillangó északi Khinában, Japán és keleti Szibériá- 

 ban, Lapphon és Perzsiában, Kis-Ázsiában és Algírban, valamint 

 Európában Oroszországtól Angliáig ; de ősi hazáját ezen az úton 

 bizonyára nem állapíthatnók meg. 



Erre a czélra minden bizonynyal sokkal fontosabb annak a 

 megállapítása, hogy az A p o r i a-n emnek voltaképen hol lehetett a 

 bölcsője. Ez pedig kétségen kívül Tibetben keresendő, a hol ez a 

 nem erősen differentiálódott. Az őshaza zord éghajlatában meg- 

 maradt íajok csekély nagyságúak (A. Peloria 38—40 mm. A. 

 Davidis 41 — 43 mm. kifeszítve) holott a részben Mongolországba 

 kivándorolt erőteljesebb fajok gyarapodtak nagyságban, mint A. 

 Kreitneri (53 mm. feszítve) és A. Bieti 54-55 mm. feszítve), mely 

 utóbbitól alighanem elágazott A. Hippa az Amurterületen tekintélyes 

 nagyságot ért el (56—73 mm. feszítve.)*) A kétségkívül legfiatalabb 

 és legéletképesebb faj, A. Crataegi valószínűleg szintén Tibetből 

 származik, a hol azonban még nem találták, vagy csak Mongol- 

 országban ágazott el az A. Kreitneri-től, s azután Mongolországból 

 egyrészt Közép-Ázsián át Perzsiáig és Kis-Ázsiáig, másrészt Japá- 

 nig és Mandzsuországig hatolt, onnan pedig Szibérián át egész 



*) Néhány északkhinai fajnak nagysága ismeretlen előttem. 



