•2Q0 



Dr Gorka Sándor. 



vények szerint szükségképen fejlődnek ki, a melyeket ez időszerint 

 persze még csak hézagosan ismerünk. A színek fejlődésére első 

 sorban az anyagforgalom van hatással, ezért a színek kérdése phy- 

 siologiai-chemiai probléma és épen ezért a színeknek a hasznos- 

 sági elv szerint való egyoldalú méltatása s az erre alapított egyol- 

 dalú elmélkedés e probléma megoldására sohasem vezethet. 



Értekezésének második része a biológiai színek tanának, vagy 

 is annak a tannak van szentelve, melynek az az alaptétele, hogy 

 az állatok színeiket és színmustrázatukat a hasznosság elvének 

 mcgfelelőleg a létért való küzdelem során a természetes kiváloga- 

 tódás hatásakép szerezték. Szerzőnk szemlét tárt a biológiai •. zínek- 

 tanának bizonyító példáin, és a hozzájuk fűzött magyarázatokat a kö- 

 vetkező három szempontból részletesen elemezi : 1. Van-e a színnek 

 vagy mustrázatnak a létért való küzdelemben valóban akkora 

 haszna, mint a milyet neki tulajdonítanak ? 2. Van-e elegendő bi- 

 zonyító adatunk arra, hogy ezeket a színeket esetleges apró árnya- 

 latbeli változásokból a selectió lassú munkája kristályosította ki ? 

 3. Nem lehet-e a színek eredetét és fejlődését valamely más, job- 

 ban kielégítő módon megmagyarázni? Fejtegetései során szerző arra a 

 meggyőződésre jut, hogy a biológiai színek fejlődése körül a selec- 

 tió korántsem játszhatta azt a mindenható szerepet, melyet neki a 

 mimicrytan hívei ma tulajdonítanak. Azt készséggel elismeri, hogy 

 a biológiai színek bizonyos korlátokon belül kétségkívül hasznosak, 

 azt azonban kizártnak tartja, hogy a színeket biológiai vonatkozá- 

 sukban egészen értéktelen apró kezdetből a selectió tenyésztette 

 volna ki. Nézete szerint a színek nagyon különböző tényezők hatá- 

 sára mint az anyagforgalom szükségszerű postulatumai és termékei, 

 hasznosságukra való minden tekintet nélkül fejlődtek ki s hogy 

 hasznosakká csupán másodlagosan váltak, azaz, hogy az egyénre, 

 vagy a fajra való hasznosságuk a törzsfejlődés bonyolódott részle- 

 teiben beláthatatlan folyamatának csak mintegy mellékterméke. 



Ezek után értekezésének harmadik részében a tulajdonképeni 

 mimicry tárgyalásába bocsátkozik s abból a tényből indul ki, hogy 

 az élők világában a színmustrázat- és alakbeli hasonlatosság úgy- 

 szólván mindennapi közönséges jelenség. Nemcsak az egy törzsből 

 sarjadzott vérrokonok hasonltának egymáshoz, hanem származásuk 

 szerint egymástól távol állók is, sőt egyes állatok más állatok test" 

 részeihez, növényekhez vagy növényrészekhez, növények pedig 

 állatokhoz vagy állati testrészekhez hasonlítanak. Ámde a hasonla- 

 tosság sok esetben csak olyan fokú, hogy épen csak a felületes 

 szemlélőt tévesztheti meg egy-egy pillanatra, máskor meg oly apró- 



