A méh fél ékről. g 



egyik anya a maga gyermekei számára, igazi művészi sejteket, 

 azaz bölcsőket készít s ellátja azokat életútjaikra mézzel és vi- 

 rágporral, vagy csak virágporral; ő maga pedig hivatását már 

 betöltve, valahol a virágok között hal el, a nélkül, hogy gyer- 

 mekeit valaha láthatná. 



A művészméheknél csak hímek és nőstények vannak ; a dol- 

 gozók itt egészen hiányzanak. Minden egyes nőstény sejteket ké- 

 szít petéi számára, még pedig minden egyes pete részére egy ön- 

 álló sejtet. A sejtek a földben, kövek alatt, régi fatörzsek üre- 

 geiben, falhasadékokban, a rózsa- és szederbokrok kivájt törzsei- 

 ben vagy ágaiban, a házfalak és födelek üreges nádjaiban, üres 

 gubacsokban vagy csigaházakban vannak elhelyezve. Sok fajnak 

 több nemzedéke van egy évben, míg másoknak a kifejlődésére egy 

 egész év szükséges. A legtöbb gyüjtőméhet tavaszkor találjuk, 

 május és június hónapokban, a nyáron már sokkal kevesebb faj 

 jelenik meg, őszkor ismét többet lehet látni; ezek egy részé- 

 nek nőstényei kitelelnek (Bombus, Halidus) a földben vagy más 

 a hideg ellen védett helyeken és sejteket csak tavaszkor építenek. 



A magán éltű gyüjtőméheket fészkük építése szerint fel le- 

 het osztani : kaparó méhekre (Eueera, Tetralonia, Nomia), melyek 

 csak a földben fészkelnek és fészkeiket csak földből készítik ; 

 fam éhekre (Xylocopa, Ceratina), melyek sejtjeikétől fákban sa sze- 

 derbokrok ágaiba építik, a hol vagy egyes sejteket, vagy hosszú 

 csöveket vájnak ki ; pehely méhekre (Anthidium) melyek sejtjeiket 

 főleg az ajakos növények s a birsalmafák 1 eveiről leszedett pe- 

 helyből készítik : levélmetsző méhekre (Megachile), melyek gyűszű 

 alakjához hasonló sejtjeiket a földben, növényszárakban vagy fa- 

 törzsekben, erős rágójukkal a különféle növényekről lemetszett, 

 leginkább kilencz darabból a legművésziesebb módon, minden ra- 

 gasztószer nélkül állítják össze ; kárpitos méhekre. melyek sejtjei- 

 ket a földbe teszik, s azokat viráglevelekkel kibélelik, ilyen ná- 

 lunk az Osmia (Anthocopa) papaveris Latr. nevű méh, mely e 

 czélra a pipacs leveleit használja fel ; végre anyagválasztó méhek- 

 re, melyek szájukon át bizony folyadékot bocsátanak ki, mely 

 megkeményül s fal- vagy földlyukakban ebből készítik sejtjeiket. 



A méhfélék álczáinak táplálkozására, az élősködők kivéte- 

 lével, virágport hordanak be, maguk pedig a virágok édes ned- 

 vével táplálkoznak. A virágpor meggyüjthetése végett a méhfélék 

 különös szerkezettel vannak ellátva testük bizonyos részein, né- 

 melyeken a hátsó lábszárak fejének első íze feltűnően szélesre 

 lapított s fényes, sima külrészein kissé bemélyedett, élein pedig 



