44 



Különfélék 



maradt 12 ; 14 más hangya közül, mely 6 napot töltött víz alatt, 

 magához tért 6, de csak egy maradt életben; 12 hangya közül, 

 mely 8 napig volt víz alatt, magához tért 7 darab. Ebből kitű- 

 nik, hogy a vízáradasok kevésbbé ártalmasok a hangyákra néz- 

 ve, mintsem gondolnók. Éheztetéssel is kisérletézett ez a hölgy. 

 A hangyákat üvegesébe tette, melyben az állatkák levegőt kap- 

 tak és egy darabka spongyából vizet szívhattak. A Crematogaster 

 lineolata 30 példánya közül 10 étlen kibírta 10 napig, 1 darab 

 18 napig. 13 Camponotus herculaneus pictus közül elélt 2:7, 2 : 14, 

 1 : 18, 1 : 23, 2 : 24, 1 : 26 és 1 : 29 napig. 9 Stenamma fulvum 

 18 ! 46 kapig élt ; 8 Camponotus pennsylvanicus 14 — 47 napig ; 

 Formica lasioides 10 — 39 napig, egyik nősténye pedig 60 napig, 

 a nélkül, hogy a petézést abban hagyta volna. A Formica fusca 

 subsericea egyes példányai 71, sőt 110 napig vitték s a kísérle- 

 tezés befejeztével még életben voltak. Az éhező hangyákon nem 

 látszott meg a fokozatos elgyöngülés, vígan futkostak, mig hirtelen 

 fel nem fordultak. A kegyetlen hölgy végre lefejezett hangyákon 

 is kísérletezett. Formica fusca levágott fején a csápok még 7 óra 

 hosszáig mozogtak ; fejetlen teste pedig 15 napig élt, egyik Ste- 

 namma-é 10 napig; 7 Camponotus közül 3:5, 2: 21, 1 : 30 és 

 1 : 45 napig elélt. Rövidebb éltűek voltak azok, melyeknek le- 

 vágták a potrohát; ezek úgylátszik nincsenek tudatában meg- 

 csonkíttatásuknak, mert folytatják munkájukat. Még öt napig él- 

 tek sőt egy Stennama-nőstény még táplálkozott is, 14 napig ki- 

 húzta az életet. Általában szívósabbak a nőstények és munkások. 



A levéltetvek és a lepkék. A Gubeni „Entom. Zeitschrift" 

 mult évi 36. számában Jaeschke G. „nevezetes megfigyelés- 

 ről" számol be, a melyet csalétekkel való fogás alkalmával tett. 

 Ugyanis veresberkenye bokron (Sorbus aucuparia) nagy számú 

 Noctuát és Geometridál vett észre, a melyek a levelek fonák ol- 

 dalán letelepedtek s onnan cyanüveggel könnyű szerrel voltak el- 

 foghatok. Tüzetesb vizsgálódásra kiderült, hogy a leveleket nagy 

 mértékben ellepték a levéltetvek s ezek kiválasztott nedvét szív- 

 ták a lepkék s az vonzotta őket. Erre Gillmer M. (ugyanott) 

 megjegyzi, hogy az illető levéltetű alighanem Aphis Sorbi volt, 

 és hogy a kislevelű hársfán (Tilia parvifolia) augusztusban, mi- 

 kor annak virágzási ideje rég elmúlt, este gyakran látott Noctu- 

 ákat, melyeket csakis a levéltetvek (Aphis Tiliae) csalogathattak 

 oda. Egyszersmind emlékeztet Schrenk-nek feljegyzésére, a ki 

 Estlandban széleslevelű Salix-fajon esténkint nágyszámú Noctuát 

 gyűjtött, melyek a levelek felszínén tartózkodván, a levéltetvek 

 nedvét szívogatták. Ezek a megfigyelések kétségkívül igen érde- 

 kesek, de egyálta'ában nem újak, a mit J a e s c h e különös kí- 

 vánságára van szerencsém megjegyezni. Az „Illustr. Zeitschr. f. 

 Entom." V. kötetében (1900) ugyanis írtam az 50 év előtti lep- 

 kefogás egyik módjáról s előadtam, hogy Franzetiau József 

 nagyági bányaigazgató, nagy érdemű lepkész, már a mult század 

 ötvenes éveiben a levéltetveket nagy sikerrel használta lepkecsal- 

 étek gyanánt. Már nappal megjelölte ő vagy egyik gyakornoka a 



