62 



A. Aigner Lajos 



p. 242) írta le ezt a déleurópai nagyobb alakot, melynek alsó 

 szárnyán a széles szalag tiszta fehér, élesen körülhatárolt, felső 

 szárnyán pedig a foltok sora nagy fehér foltokból áll, azzal a 

 megjegyzéssel, hogy természetesen ennél is, mint más helyi faj- 

 táknál, akadnak átmeneti alakok, minőket saját maga is fogott 

 Liguriábau. Azt az egyetlen párisi példányt is, melylyel rendel- 

 kezett, átmeneti alaknak tartotta, mivel nem igen nagy, fehér 

 rajzolata, habár elég széles, dc kissé sárgás s nem oly tiszta 

 fehér volt, mint a typikus v. meridionalis-on. Ugyanily átmeneti 

 példányok vannak előttem Dél-Oroszországból, melyek azonban 

 nézetem szerint, épen úgy a var. meridionalis-hoz vonandók, 

 mint az összes magyarországi példányok. A typikus meridioncdis 

 példányait S t a u d i n g e r az egész tengerközi területről, Kis- 

 Ázsiából, a Kaukázusból és Közép-Ázsia északi részéből (Saisan, 

 Lepsa) kapta. Örményországból (£) és Amaziából (¥í) is állanak pél- 

 dányok rendelkezésemre, a melyeket var. major gyanánt, valamint 

 Turkesztanból (?), melyet var. fergana gyanánt szállítottak, de a 

 melyek határozottan ide tartoznak. A hím egyáltalában nem kü- 

 lönbözik a var. meridionalis-tól, a nőstény alul sötét rajzolatú, 

 fölül azonban az alapszíne szürkésbe híjlik, külső szegélye a 

 rojt felé kissé világosabb színű, a mi hazai példányokon is elő- 

 fordul. Bizonyára ide tartozik még a var. magna Stgr. Örmény- 

 országból és a var. turaniea Stgr. Turkesztanból, melyeket csak 

 Rühl leírása után ismerek, a Staudínger-Rebel-féle katalógus fel 

 sem említi őket. 



Ettől az alaktól különbözik a var. fergana Stgr. azáltal, 

 hogy az alsó szárny szalagja igen széles és csaknem a 

 belső szegélyig tiszta fehér marad, a külső szegély pedig a rojt 

 előtt ennek színét ölti fel ; főleg pedig az által, hogy fonákján a 

 felső szárnynak a csúcs felé eső része és kivált a nőstényen 

 az egész alsó szárny barnásba hajlik s a sötét tőbeli szalag 

 többnyire egészen elmosódott, vagy gyöngén tűnik fel. 



A var. fergana mintegy átmenet a var. maracandiea Stgr.- 

 hez, a melyen az alsó szárnynak a belső szegélyig terjedő sza- 

 lagja egyforma fehér és igen széles, mivel a szárny töve csak 

 csekély terjedelemben sötét színű s a külső szegély a rojt felé 

 ennek fehéres színébe átmegy. A kevés rajzolatú fonák oldal 

 igen világos színű, a sötét tőbeli szalagnak olykor csak nyoma 

 látszik. 



Az előbbi két alakhoz (v. fergana és v. maracandiea) igen 

 közel áll az algiri var. major Obth., melyet a szerző csak azzal 



