'ÍM®* 



A répalevelet pusztító paizsos bogarak. 



Irta Jablonowski József. 

 II. 



A kikelt lárvák eleinte együtt maradnak, vagy kisebb cso- 

 portokra szakadva, a levél fonákján élnek. Ilyen helyen karmos 

 lábukkal beragadnak a levél felszínébe és a levél bőrkéjét s a 

 bőrkék közötti lágy szövetet kisebb-nagyobb, néhány mm-es át- 

 mérőjű kerek, vagy szabálytalan foltokban kirágják, de a felső 

 bőrkét bántatlanul hagyják. Majd megnagyobbodva, még jobban 

 széledeznek és még mohóbban rágnak. Hogy e tekintetben milyen 

 szapora a munkájuk, azt az előbbi ábrából láthatjuk. A növényke 

 már annyira meg van sérülve, hogy csak a levél formája s a 

 növény Összképe árulja el a faját. 



Ha az első növényt teljesen megette, átmegy egy másodikra, 

 harmadikra. A megrágott leveleken a foltok ilyenkor nemcsak 

 nagyobbak, hanem a levél egészen likas is, mert a lárva 

 most már az egész levéllemezt elharapja, noha még mindig a 

 levél fonákján él s innen harap. Minthogy azonközben a levél 

 terjeszkedik, az első rágáshelyek megmaradt hártyaszerű bőrkéje 

 repedezik, szakadozik és lehull. Az ilyen levél sérült külseje most 

 már szembeszökőbb. 



S körülbelül most, június végén, július elején fenyegeti a 

 répát is. Mert vagy elfogyott a libatop, vagy a kapa kiirtotta azt 

 s a labodabogár lárvája most a czukorrépára szorul. Rágását itt 

 is csak úgy folytatja, mint a labodán. 



A megszállott levélen napról-napra több lesz a rágott lik és 

 a hártyaszerű fehérlő-szürkülő folt is. Majd egyszerre olyan képe 



Rovartani Lapok XIII. 1906. október. 



