Inledning. 



Föreliggande arbete är grundat på studier i fältet somrarna 1910 — 1915. 

 Under mina resor i trakterna omkring kSt. Lule älvs källsjöar åren 1910 — 1913, 

 vilka resor voro ägnade åt studiet av områdets naturgeografi, utfördes även ett stort 

 antal observationer beträffande skogsgränsernas nivåförhållanden. Våren 1914 

 publicerade jag de resultat, till vilka jag kommit beträffande områdets terräng- 

 former (John Frödin, Geografiska studier i St. Lule älvs källområde, Sverges Geol. 



o 



Undevcöknings Årsbok 7 [1913]), men då skogarnes regionala utsträckning i ett om- 

 råde sådant som ifrågavarande är av fundamental betydelse för dess geografiska 

 k-;,aktär och ytterst litet ännu var känt rörande dessa förhållanden i norra delen 

 av Lule Lappmark, fortsatte jag även sommaren 1914 att studera denna sida av 

 områdets geografi och ägnade mig åt att insamla det material, som ännu fattades 

 för bedömandet av de faktorer, vilka betinga skogsgränsernas läge. Så utfördes 

 bl. a. supplerande barometeravvägningar i området. 



Jag fann emellertid snart, att det var nödvändigt utsträcka arbetena längre 

 österut, emedan förhållandena på de isolerade lågfjällen i barrskogsområdet tydligen 

 voro av betydelse för problemet. I slutet av sommaren 1914 studerades därför skogs- 

 gränserna på fjällen i Gellivare-trakten och omkring järnvägen norrut till Harrå 

 station. I juni följande år fortsattes dessa arbeten, i det skogsgränserna baro- 

 meteravvägdes på lågfjällen söder om Kalix älv och omkring Kaitum älv. Slut- 

 ligen undersöktes i augusti 1915 lågfjällen O om Gellivare, varvid arbetet ut- 

 sträcktes ända till det egendomliga enstaka lågfjället Teletöisentunturi nära gränsen 

 mellan Lule Lappmark och Västerbotten. 



Höjdbestämningarna hava verkställts med tillhjälp av en Böhnes aneroid- 

 barometer, avläsbar på 0,1 mm när. Avvägningarue äro endast i undantagsfall 

 utförda över längre avstånd. I allmänhet hava fixpunkterna blott legat en kvarts 

 eller 20 minuters marsch från skogsgränsen. Som fixpunkter hava i lågfjälls- 

 området topparna tjänstgjort, vilkas nivå är utsatt å kartorna. I de övriga delarna 

 av undersökningsområdet hava däremot som sådana sjöytorna tjänat, vilka såsom 

 jag förut nämnt, mestadels äro nivellerade {8, s. 108). Merendels har varje punkt 



