Bj örkskogsgränsen. 



Björkskogsgränsens förlopp. 



Såsom jag i ett föregående avbete nämnt (8, s. 13 — 19), kan man i ciet här 

 avhandlade området urskilja' ej mindre än trenne frâu NO till SV förlöpande zoner. 

 Den sydöstligaste eller lågfjällszonen utgöres av inre Lapplands svagt vågforniiga 

 urbergsplatå, som här når sådan höjd, att först endast topparne av de högsta kul- 

 larna och ryggarna, längre i NV även själva bergsidorna och slutligen också störr. 

 delen av terrängen nå över skogsgränsen. NV om detta område anträffas högfjälls- 

 zonen. Den utmärker sig för betydligt större höjd, djärvare former och djr ; 

 och trängre dalar än den förra. Slutligen utbreder sig NV och på andra sidan oxd 

 den högsta fjällryggen det västliga fjällområdet eller kölizonen, karaktäriserad ;iv lägre 

 medelnivå, mjukare former och öppnare dalar än den förra samt utpräglad skog- 

 löshet. På grund av de stora morfologiskil, klimatiska och växtgeogratiska olikheter 

 som dessa zoner uppvisa, torde det vara lämpligt att även i den följande fram- 

 ställningen bihehålla denna indelning Dock behandlas skogsområdet med de isole- 

 rade lågtjällen längst i O som en särskild zon, varjämte förhållandena i ännu en 

 femte, nämligen trakterna V om huvud vatteudelaren, i korthet diskuteras. 



De isolerade lågfjällen i östra och inre Lappland. 



Såsom förposter till det stora sammanhängande östliga lågfjällsorarådet kan 

 man uppfatta de isolerade lågfjäll,- som resa sig över skogarnes och myrarnes 

 vidsträckta bälte i inre Lappland. I själva verket utgöra de de högsta krönen av 

 urbergsplatåns bergkullar och bergåsar, där dessa nå tillräckligt hög nivå för att 

 skjuta upp över skogsgränsen. Liksom hela områdets vertikaltopografi äro deras 

 konturer mycket mjukt utmodellerade (se fig. 1); endast enstaka av dem, t. ex. 

 Appovare och Syd-Stubbas högsta parti (se fig. 2) hava en mera markerad kägel- 

 form. Inom den 80 km breda zon, i vilken de förekomma, äro de ganska ojämnt 

 fördelade. Längst i O uppträda de mera enstaka men sammansluta sig längre mot 

 V i grupper. 



