8 



John Frödin 



sammanfattas under benämningen den sydöstra gruppen, emedan de så gott 

 som alla tillhöra zonens sydöstra del. 



Längre i NV och närmare de sammanhängande lågfjällen träffar man isolerade 

 lågfiäll med något högre björkskogsgräus och stundom mäktigare björkregion. Å 

 vissa av dem är densamma dock betydligt reducerad, till följd av att granen trängt 

 upp längs fjällsidorna. Dessa lågfjäll fördela sig på två grupper, nämligen dels 

 låg fjällen omkring St. Lule Vatten, dels den norra gruppen mellan 

 Gellivare och Kalix älv. 



H. Hesselman Joio '"k 1904. 

 Fig. 2. Lägfjället Syd-Stubba mellan Gellivare och Porjus. 



Alla värdena i tab. 1 avse den övre björkskogsgränsen på sy d s 1 u 1 1 n i n g. — 

 En del berg äro på kartan betecknade som lågfjäll, ehuru de i själva verket ligga 

 under skogsgränsen. Till dessa höra Pikku Kuorainen och Sverko. Andra uppvisa 

 björkskog ända upp på toppen på sydsidan, medan den motsatta i sin övre del 

 företer en liten »fjällregion». Sådana fjäll äro Kuorainen, Hirvasrova och Ananas- 

 vare. I dylika fall får det betecknas som oavgjort, om icke den övre björkskogsgränsen 

 skulle hgga högre, såvida fjället självt nådde större höjd. Slutligen är det givet 

 att som lågfjäll icke kunna uppfattas sådana skogsberg, som sakna skog på top- 

 parna, till följd av att dessa enbart bestå av fast berg utan någon som helst jord- 

 betäckning. 



Av tab. 1 framgår den mycket tydliga differens beträffande björkskogsgrän 

 sens nivå, som förefinnes mellan å ena sidan medelvärdet för den sydöstra grup- 

 pens lågfjäll och å den andra den norra gruppens och Lule- Vatten-gruppens. 



