10 



John Frödin 



Den sammanhängande lågfjällszonen. 



De västliga isolerade lågfjällen uppvisa i allmänhet en vidsti'äcktare fjäll- 

 region än de östra. Ännu längre i NV, omkring St. Lule V^attens mellersta och 

 nordvästra delar breder regio alpina ut sig ytterligare, så att de isolerade lågfjällen 

 sammansmälta till milsvida, sammanhängande fjällvidder. Utom i detta hänseende 

 skiljer sig denna zon från de föregående genom sitt vidsträckta björkskogsooDråde. 

 Regio suhalpina upptager här ställvis t. o. m. 50 "/o av landytans areal d. v. s. ett 

 större parti än i någon annan zon. Det är egentligen endast här som man kan tala 

 om verkliga suhalpina skogsvidder. Så har björkbältet på nordöst- och östsluttnin- 

 garna av Apakes, Valle och Ultevis en bredd av 4 — 6 hn. Denna stora horison- 

 tella utsträckning beror på två omständigheter, nämligen dels på att terrängen i 

 björkbältet sluttar ytterst obetydligt, dels på att dess vertikalbredd är större än i 

 föregående zon. 



Det är nämligen påfallande, alt b j ö r k s k o g s g r ä n s e n hastigt stiger 

 just vid övergången från de isolerade till de sammanhängande 

 lågfjällens zon. Medan den |)å Appovare blott når 664 m, ligger den på det 

 strax intill belägna Saivotjåkko 696 m ö. h , och under det att densamma på 

 Pareåive S om Lule Vatten toi'de hålla sig under 650 meters-nivån, stiger den 

 aedan på sluttningarne av Valle till 724 m. Längre i NV sjunker den något av 

 olika anledningar. Så träffas den å det isolerade Mattok på 687 m, och från detta 

 fjäll har jag medels spegelsyftning bestämt dess nivå på Luspenåives NO-sida till 

 666 m. Ännu längre mot NV sjunker dess nivå ytterligare, särskilt på Ultevis' 

 N- och NNO-sluttningar. På N-sidan av Puollamtjåkko är den nedpressad av klipp- 

 stup och rasmarker. 



På de å Luledalens motsatta sida belägna fjällvidderna bibehåller den övre 

 björkskogen emellertid sin nyssnämnda betydliga höjd. "Dock är detta ej alltid 

 fallet beträffande själva huvuddalens sidor. Så ligger den på S-sluttningarne av 

 Koinosatjåkko, Juovapokvarats, ßappokvare, Suppats och Juobmovarats under en 

 nivå av 600 — 650 m, men på de bakom dessa fjäll belägna ofta skålformiga fjäll- 

 slätterna tinnas isolerade dungar, som stiga betydligt högre t. ex. på Helka (704 in] 

 och bakom Juobmovarats (698 m). Den övre björkskogsgränsen får därför upp- 

 fattas såsom lokaliserad tiil dessa. 



