Studier över skogsgränserna i norra delen av Lule Lappmark 



15 



TAB 5. 



Den övre björkskogsgränsens nivå i norska kustlandet. 





Lokalens läge 



Exposition 



Björkskogs- 





gränsens nivå 



Bekketjavre 



S om Hellemobotn 



N 



530 





SO om Tysfjord 



N 



480 



Seimafifcld 



\' om Helleniofjord 



N 



510 





Grundfjord 



SV 



490 



Blondiolla 



Stedfjorden 



S 



530 



Grönlikl 



Hullö i Tysfjord 



so 



490 



2 hn. V om StrindfjelcL.. 



SV om Sagfjord 



s 



580 



Tveraasen 



V om Sagfjord 



sv, s, so 



530 





Yttre Nordfolden 



s 



420 • 



Stortind 



» Stedfjorden 



0 



400 



Fi£ 



./. Frödin folo 1915. 



3. Översta björkskogstungan i Skjomens Sördal, Noi'dlands anat. 



De åtta första av dessa lokaler tillhöra det ini'e kustbältet, d. v. s. zonen om- 

 kring fjordarnes mellersta och inre delar. För detta uppger Norman [29], att björk- 

 skogens högsta nivå är 517 m, vilket ju ganska väl stämmer med värdena här 

 ovan. Enl. samme författare når densamma i det 3'ttre kustbältet (på fastlandet) 

 372 m, vilket tillnärmelsevis svarar mot värdena för Gröntind och Stortind, som 

 ligga närmare den yttre kusten. 



Nyligen har Fries framhållit att björkskogsgränsens nivå på Fagernesfjeldet 

 är anmärkningsvärt hög (550 m), och han hävdar att detta beror på att fjället 

 självt är ovanligt högt (1436 m), varigenoin isotermerna skulle förskjutas uppåt 

 (5, s. 173). På fyra av de här ovan nämnda lokalerna når ifrågavarande vege- 

 tationsgräns dock i det allra närmaste lika högt (530 m), ehuru de äro belägna på 

 mycket låga fjäll; den första lokalen ligger på det 1000 m höga Surgrasslifjeldet, 

 Blomholla når blott 848, Strindfjeld-lokalen 748 och Tveraasen 566 m ö. h. Det 

 förefaller därför, som vore Fries argumentation föga berättigad. 



