30 



Assar Hadding 



mycket starkt vittrad, ljust brun eller gul och av jordig beskaffenhet. I kärnan av 

 lösbrutna större stycken kan man emellertid trâfîa något friskare bergart. Denna 

 är ljusgrå med talrika små, ljusgröna eller nästan vita korn. Makroskopiskt liknar 

 således denna bergart den i de mera vittrade delarna av Tolånga nordöstra gång, och 

 under mikroskopet visar den sig även äga samma mineralogiska sammansättning 

 som den senare. Plagioklasen är stundom tämligen frisk, augiten däremot fullständigt 

 omvandlad. Huruvida olivin förkommit eller ej kan ej direkt iakttagas^ men före- 

 komsten av mindre partier av relativt starkt dubbelbrytande serpentin i den för- 

 härskande gröna kloriten synes mig tala för att olivin ej saknats. De makroskopiskt 

 iakttagbara ljusa kornen äro små mandlar eller mandelartade bildningar av kalcit, 

 kalcedon och klorit. Kalcedonen synes stundom undanträngd av kalcit, varvid den 

 förras zonstruktur i någon mån bibehållits. Sekundär kvarts har i ett enstaka fall 

 observerats innesluten i kalciten. 



2) Vid norra sidan av Tolångaåns dalgång, ungefär 1600 m öster om Tolånga 

 kyrka, anträffades melafyrblock i sådan mängd att fast klyft här torde finnas. 

 Bergarten är tät, mörkt grå med små vita mandlar. Vittringsskorpan är olivbrun 

 eller gulbrun. Under mikroskopet visar bergarten samma utseende som övriga, något 

 omvandlade Tolångamelafyrer. Huvudmassan utgöres av ett grönt-grått, grumligt 

 aggregat av kalcit, klorit och magnetitstoft. Plagioklaslisterna äro ej mer omvandlade 

 än att de utan vidare observeras, men eljest kan man endast otydligt spåra de 

 primära mineral som bildat bergarten. Av några pseudomorfoser framgår det dock 

 tydligt att hornblende varit bland dessa rpineral, och sannolikt har bergarten här 

 haft samma utbildning som i Tolånga södra melafyrgång. Liksom i sistnämnda 

 gång finna vi även här mandlar av ett isotropt mineral tillsammans med sådana 

 av kalkspat och klorit. 



3) . Ungefär 150 m öster om sistnämnda fyndställe för melafyr träffades ånyo 

 enhetliga block i mindre mängd. Bergarten i dessa block tillhör utan tvivel Tolånga- 

 melafyrerna men har ett något säreget utseende. Dess plagioklaslister äro nämligen 

 betydhgt större än i någon av de kända gångarna. Även olivinen uppträder i relativt 

 stora kristaller, städse omvandlade i ett nätverk av serpentin utan sekundärt magnetit- 

 stoft. I övrigt består bergarten av ett oredigt klorit-kalcitaggregat rikt på magnetit- 

 kristaller och mandlar; de senare äro till största delen bildade av kalcit, ofta i flera 

 koncentriska zoner med grövre korn i kärnaiif, finare mot periferien. Som främmande 

 inneslutningar uppträda kvarts, kvartsit och ett kvarts-fältspataggregat, vilka alla 

 säkerligen härröra från en och samma bergart. 



4) . Ytterligare 50 m längre mot öster, alltså ungefär 1800 m ONO om kyrkan, 

 är en metersbred gång blottad. Dess riktning är N 55'' W. Under mikroskopet 

 visar sig bergarten bestå av små, smala plagioklaslister och magnetitkorn som enda 

 friska mineral i en grundmassa av sekundär kalcit och klorit. Otydliga pseudomorfoser 

 efter augit och olivin förekomma tämligen talrikt. Mandlarna utgöras av kalcedon 

 eller kalkspat eller av båda dessa mineral tillsammans, Strukturen har säkerligen 



