28 



Assar Haddiiig 



Det förhållandet, att dessa bergartsfragment även förekomma i den typiska 

 melafyren och i denna i omsmält eller starkt kontaktnietamorfoserat tillstånd, tyder 

 på att den förmodade tuffen endast är den starkt omvandlade och på främmande 

 inueslutningar rika yttre delen av denna melafyrgång. Endast genom inneslut- 

 ningarnas stora mängd skiljer sig »tuffen» från den starkt vittrade bergarten i övriga 

 melafyrgångar i trakten. I de föreliggande proven har ej något spår av tuff- 

 struktur kunnat iakttagas. 



Tolånga södra melafyrgång. 



Ungefär 500 m SSW om Tolånga kyrka finnes å Tolånga-åns södra sida got- 

 landisk skiffer blottad å en längre sträcka. I västra delen av skifferväggen är även 

 en melafyrgång synlig. Gångens riktning är N öö'^W ; dess mäktighet omkring 1 m. 

 Bergarten har ett mera fläckigt utseende än i förut beskrivna gångar; i de friskare 

 delarna är den mörkt grågrön med bruna korn eller bollar. Vid vittring blir berg- 

 arten olivfärgad eller rent brun. 



Bergarten är utbildad som en typisk mandelsten synnerligen rik på mandlar 

 av vid pass en ärtas storlek. Större mandlar ävensom sprickfyllnader av kalk- 

 spat finnas även. 



Under mikroskopet visar sig bergarten alltid något omvandlad. De friskaste 

 proven bestå av en grön, kryptokristallin massa, i vilken bruna, delvis glasiga partier 

 ligga inneslutna. Den gröna massan utgöres- huvudsakligen av klorit och tät kalcit, 

 i vilken kunna urskiljas dels relativt friska plagioklaslister dels otydliga pseudo- 

 morfoser efter augit och olivin, de senare stundom av betydande storlek. Magnetit- 

 korn förekomma rikligt. 



De bruna partierna bestå av glasbasis, delvis frisk men vanligen till större 

 delen omvandlad, samt av allotrimorf och idiomorf plagioklas jämte en mängd små, 

 mer eller mindre väl utbildade kristaller av hornblende. Apatit och magnetit före- 

 komma endast i ringa mängd. 



Plagioklasen är ofta så starkt omvandlad att man ej kan se de olika tvilling- 

 lamellerna. Den är emellertid stundom fullkomligt frisk och visar då samma optiska 

 egenskaper som den från Näsby östra gång beskrivna. Någon gång uppträder den 

 här i större strökornsartade kristaller och i ej ringa mängd som allotrimorf fyllnad. 



Augit har ej observerats frisk i denna gång; flera av pseudomorfoserna hava 

 dock utpräglad augitform, varför detta mineral säkerhgen ingått i bergarten. 



Olivinen kan också endast spåras i pseudomorfoser. Olivinpseudomorfoserna 

 bestå vanligen av enbart serpentin och kalcit men kunna i vissa delar vara tämligen 

 rika på avskilt magnetitstoft. 



Hornblendet i de bruna partierna är prismatiskt och har ofta synnerligen tydliga 

 genomgångar efter (110). Pleokroism stark: c — b grön-grönbrun, a ljust gul. Ljus- 

 brytning och dubbelbrytning normala, optiska axlarna i symmetriplanet, axelvinkel 

 stor. Utsläckningssnedhet (c /c) = 15"; optisk karaktär negativ. Vid omvandling 



