Iakttagelser över melafyrerna i Tolångatrakten 27 



m 



Den grågröna fyllnadsmassan mellan plagioklaslisterna och strökoriispseudo- 

 morfoserna utgöres säkerligen av omvandlat glas. Liksom flertalet av pseudomorfo- 

 serna är den rik på linkornig kalcit jämte klorit och magnetitstoft. 



Här och var består bergarten av ljusare och mörkare partier; de förra äro 

 runda, elliptiska eller av mera oregelbunden form och omgivna av de mörkare, mera 

 sliriga. De ljusare partierna äro sj^nnerligen rika på plagioklas, de mörka äro 

 fattigare på detta mineral men starkt bemängda med grön klorit. 



Mot kullens östra sida l)lir bergarten fläckig av främmande inneslutningar. 

 Deras natur är ej alltid tydlig, men i flera fall ha även i den normala bergarten 

 iakttagits samma bergartsfragment som förekomma i den yttre, tuffartade zonen. 

 Lerskifferstyckena, som äro föga omvandlade i den yttre zonen, visa tydliga spår 

 av omsmältning inuti den egentliga melafyren Huru mäktigt detta av lerskiffer 

 och andra block ben^ängda bälte har varit kan ej för närvarande avgöras, enär dess 

 yttre delar äro bortförda. Dessa voro, enligt vad Moberg muntligt meddelat mig, 

 tämligen mäktiga, då de av honom först observerades, och bildade då tydliga 

 bankar. Det är således möjligt, att här funnits en normalt lagrad tuff. Den del 

 som nu finnes kvar är endast omkring 0.5 m mäktig och till större delen breccie- 

 artad med kalkspatfyllda sprickor. Tydligast framträder den tuffartade karak- 

 tären hos bergarten i kyrkbackens norra sida. Då i inledningen utförligt cite- 

 rats Törnebohm & Hennigs beskrivning av »tuffen», skall här endast i korthet 

 nämnas några karaktäristiska drag hos densamma. Makroskopiskt är bergarten grön- 

 aktig med talrika skifferfragment samt små, vanligen mörka, skarpkantiga brott- 

 stycken av andra bergarter. Under mikroskopet ter sig den gröna massan svagt 

 dubbelbrytande som omvandlat glas; den visar emellertid ej någon typisk tuff- 

 struktur. De främmande inneslutningarna äro av mycket växlande art. Några av 

 de vanligaste må anföras: 



1) Horufelsartad lerskiffer, ej sällan med bibehållen skiktning. Utan tvivel 

 brottstycken av den gotlandiska lerskiffer som omger melafyren. 



2) Brun bergart med tät, glasig grundmassa, rik på hämatitstof t ; små strökorn 

 av olivin och augit, helt omvandlade, de förra i serpertin och de senare i klorit. 

 Därjämte finnas i dessa brottstycken mandlar av klorit och kalcit samt talrika 

 splittror av kvarts, kvartsit och fältspat (mikroklin). 



3) Grå, finkornig bergart med talrika korn och fjäll av hämatit samt kvarts- 

 fragment (skarpkantiga), muskovit och kalcit.. Omvandlad sedimentär bergart, sanno- 

 likt sandig märgelskiffer. 



4) Svart, glasig bergart med talrika, fluidalt ordnade plagioklaslister. 



5) Bergart med ljusgrön, svagt dubbelbrytande grundmassa, rik på plagio- 

 klaslister och hämatit jämte enstaka i serpertin omvandlade olivinkristaller. 



6) Porfyrisk bergart med svagt gul grundmassa av omvandlat glas med hämatit- 

 fjäll samt strökorn av plagioklas. 



7) Metamorfoserad sandsten med kryptokristaUint sedimçnt, 



