26 



Assar Hadding 



fallande ljus däremot lielt ofärgad eller med svagt bruna, koncentriska gränslinjer. 

 Mandlarna bestå av radialstråliga, stundom koncentriskt skålformiga aggregat med 

 optiskt negativa fibrer (Tavl. 4 fig. 5). Mellan korsande nicoller framträder det för 

 mineralet sä karaktäristiska fläckiga utseendet samt de varandra rätlinigt avskärande 

 strålknippena. 



Melafyren i Tolånga kyrkbacke. 



Tolånga kyrka ligger på en liten markerad kulle i Tolångaåns dalgång. I kul- 

 lens östra och norra sida är en grågrön, delvis breccieartad, delvis tuffartad bergart 

 blottad. Vid östra sidan har man sprängt källare in i kullen och därvid trängt 

 igenom den yttre, lösare bergarten. Det visar sig där, att den senare inåt övergår i 

 en hård, tät, mörkt grågrön bergart, vilken även anträffas å kullens övre del samt i 

 vägskälet sydost om kyrkan. Då denna bergart till alla delar överensstämmer med 

 den vittrade melafyren i ovan beskrivna gångar, hör den således utan tvivel samman 

 med dessa. Själv har jag ej här kunnat taga prov av fullt frisk bergart, men det 

 är ej osannolikt, att Moberg erhållit dylikt (t. ex. vid sprängning av någon grav); 

 man förstår då utan vidare bur Svedmark, som undersökte Mobergs prov, kunde 

 kalla bergarten basalt. Att Svedmark senare föredrog att benämna bergarten diabas, 

 har säkerligen sin grund i en bättre kännedom om beskaffenheten av bergarten i 

 de mera tillgängliga delarna; så omvandlad som denna bergart är finner man näm- 

 ligen knappast någon basalt. 



De tuff- eller breccieartade bildnmgarna beskrevos, som i inledningen fram- 

 hållits, av Törnebohm & Hennig såsom diabastuff. Dessa bildningar intaga endast 

 en ringa del av kullen och övergå omärkligt i den normalt utbildade bergarten, 



I kullens centrala och] södra del är bergarten grågrön, tät och fri från såväl 

 mandlar som främmande inneslutningar. Under mikroskopet visar den sig såsom 

 en kryptokristallin massa, bestående huvudsakligen av klorit och kalcit. Stundom 

 kan man i denna även iakttaga mer eller mindre omvandlade plagioklaslister samt 

 mera sällan pseudomorfoser efter större, strökorusartade kristaller. Några av dessa 

 bestå av kalkspat i förening med serpentin, och då de äga olivinens form råder 

 intet tvivel om att de äro pseudomorfoser efter detta mineral. Anmärkningsvärd är 

 frånvaron av mera märkbara mängder av magnetitstoft; liksom hos alla övriga, här 

 avhandlade melafyrer förekommer således även i denna gång sekundär magnetit 

 endast i obetydlig mängd i olivinpseudomorfoserna. (I bergarten vid Frualid äro 

 de senare däremot synnerhgen rika på magnetitstoft). Hui'uvida de strökorus- 

 artade pseudomorfoserna till någon del äro omvandlad augit har ej med säkerhet 

 kunnat avgöras, osannolikt är det i varje fall ej. I ett par fall har frisk augit ob- 

 serverats både som strökorn och i grundmassan. Bergarten visar då samma beskaf- 

 fenhet som i de augitrikare, föga omvandlade delarna av gången 700 m nordost 

 om kyrkan. Magnetitkristaller förekomma synnerligen rikligt i bergarten. 



