Iakttagelser över melafyrerna i Tolångatrakten 



25 



närmast följande zon. Augitkristallema äro i reflekterat ljus svarta, i genomfallande 

 vanligen ljust bruna utan pleokroisra; ytterst sällan visa de grön och då svagt 

 pleokroistisk kärna. Normal ljusbrytning och dubbelbrytning; c : c = 44°. Axel 

 vinkel stor. 



Vid vittring övergår augiten i ett gråbrunt, stundom fläckvis svagt grönt, 

 kryptokristallint aggregat av kalcit och klorit. Det senare mineralet är otydhgt 

 trådigt, ej pleokroistiskt samt visar mycket svagt dubbelbrytande och optiskt nega- 

 tiva fibrer. Augitens kristallform är fullständigt bibehållen men av zonstrukturen 

 och genomgångarna synas inga som helst spår. Magnetitstoft avskiljes i tämligen 

 stor mängd vid omvandlingen och samlas vanligen i små dentritiska bildningar. 



Grundmassans augit visar i stort sett samma form och färg och samma egen- 

 skaper som strökornen. Den är dock oftare något långsträckt prismatisk. Kristal- 

 lerna äro vanhgen väl utbildade men ofta oregelbundet sammanvuxna. 



Plagioklasen uppträder dels i små idiomorfa stänglar, dels som allotrimorf fyllnad. 

 Tvillingbildning efter albitlageu förekommer sannolikt i alla stänglarna, efter peri- 

 klinlagen däremot endast mycket sparsamt. I optiskt hänseende visar plagioklasen 

 samma egenskaper som den i melafyren vid Näsby och bör således i likhet med 

 denna betecknas som basisk labrador. Plagioklasen är städse yngre än augiten 

 och har aldrig observerats innesluten i eller genomträngande denna. Mycket ofta 

 ligga plagioklasstänglarna slutna intill augitkristallernas, även de i grundraassan, 

 ytor. — Plagioklasen förekommer endast i relativt ringa mängd i den bredare 

 gångens centrala del, dominerande däremot i salbanden av denna gång ävensom i 

 hela den smalare gången. 



Olivin förekommer rikligt, mest i små kristaller, men även större strökorns- 

 artade finnas. Formen är tydlig, fastän mineralet städse är fullständigt omvandlat 

 i serpentin och kalkspat. Magnetit har ej avskilts i märkbar mängd. 



Magnetiten uppträder i stor mängd, apaiiten däremot endast mycket sparsamt. 

 Båda mineralen äro utbildade på samma sätt som i melafyren vid Näsby, det förra 

 således i små kubiska kristaller, det senare i delvis mikrolitiska stänglar. 



Jämte magnetiten uppträder pijrit i mindre mängd, utbildad i tydliga kuber, 

 vanligen så stora att de lätt kunna makroskopiskt iakttagas. 



Glasbasis förekommer alltid, stundom dock endast i så ringa mängd, att berg- 

 arten nästan får iutersertalstruktur. Glaset är till större delen ofärgat eller svagt 

 brunt. I grundmassan uppträda emellertid även svagt gröna, isotropa partier, vilka 

 möjligen böra tolkas som bergartsglas. De uppträda på samma sätt som det övriga 

 glaset och äro liksom detta tämligen rika på mikroliter. 



Av sekundära mineral torde kaldten förekomma i störst mängd; den uppträder 

 dels som kryptokristalhna aggregat i de omvandlade mineralen, dels ock i mandlar 

 såsom tydligt korniga aggregat . Stundom är den starkt bemängd med kloritfibrer 

 och ej sällan grumlig av magnetitstoft. 



Kalcedon bildar talrika, hårda mandlar, växlande i storlek från 1-10 mm. 

 Till färgen är kalcedonen i reflekterat ljus något blåaktig med fettglans, i genom- 

 Lunds Universitets Årsskrift. N. F. Avd. 2. Bd 13. -t 



