24 



Assar H adding 



Melafyrgångarna 700 m nordost om Tolånga kyrka. 



Omkring 700 m nordost om Tolånga kyrka synes melafyr blottad å ömse sidor 

 om vägen från Tolånga mot Näsby. Melafyrens gåugform är här tydligt framträ- 

 dande. Å platsen uppträda två eller möjligen tre parallela gångar, av vilka de 

 båda västligaste äro bäst blottade. Dessa löpa på endast ett par meters av- 

 stånd från varandra; gångarnas riktning är NSO^W. Den genomsatta bergarten 

 utgöres av en grå-grågrön, tämligen lös, tunn kluven gotlandisk lerskiffer, något 

 kalkhaltig och med enstaka kalkstensband. ^ Mot melafyrkontakten blir skiffern 

 hård och skarpkantig, vid själva kontakten hornfelsartad. Kontaktzonen är föga 

 mäktig, högst 7« meter. 



Melafyren har ett synnerligen växlande utseende. I den västligaste gången 

 och framför allt i den söder om vägen befintliga delen är bergarten svart och 

 basaltisk med tydliga, glänsande svarta strökorn (av augit) i en finkornig eller tät 

 grundmassa utan mandlar. I gångens yttre delar är emellertid bergarten till större 

 delen något vittrad och då lill färgen mörkt grågrön med matta, ljusare grågröna 

 strökorn. Här och var och framför allt norr om vägen är bergarten än mera omvand- 

 lad och så fullkomligt olik den friska, att man i lösa stycken av den ena och den 

 andra ej skulle ana med varandra närmare besläktade bergarter än mindre en och 

 samma bergart. De starkare omvandlade partierna äro nämligen till större delen 

 ljusgrå med brun vittringsskorpa, vanligen matta men stundom svagt fettglänsande ; 

 de äro täta och sakna tydliga strökorn men äro ofta rika på mandlar. Dessa senare 

 utgöras mest av kalcedon eller kalkspat. Emellertid finnas även vittrade partier 

 med tydhga augit-strökornspseudomorfoser i en tämligen lös grågrön-olivgrön berg- 

 art. Dessa partier förekomma i den bredare västra gångens centrala del, då där- 

 emot de ljusa, täta partierna tillhöra denna gångs salband samt de smalare gångarna. 



Under mikroskopet visar sig den friska bergarten vara hypokristallin-povfyrisk 

 med strökorn av augit samt en grundmassa av augit, plagioklas och olivin jämte 

 magnetit, apatit och glasbasis. 



Augifen upptar huvudmassan av bergarten. Som strökorn uppträder den i 

 korta, 8-sidigt prismatiska kristaller avslutade med negativa grundpyramidytor. 

 Kristallernas längd är i medeltal ungefär 1 mm men kan nå upp till 5 mm. Kri- 

 stallerna ha alltid utpräglade genomgångar efter (110), aldrig efter (010) eller (100). 

 Tvillingar efter (100) äro ganska vanliga. Flertalet av strökornen visa zouar byggnad 

 med olika utsläckniug men lika färg och dubbelbrytning i de skilda zonerna. Kärnan 

 har ofta oregelbunden, avrundad form och gör intryck av att vara en rest av en starkt 

 korroderad kristall, vilken senare ånyo vuxit ut (textfig. 6 a, b). För en dylik tillväxt, 

 korrosion och förnyad tillväxt talar även det förhållandet, att inneslutningar av 

 grundmassan mycket ofta uppträda i fördjupningar i den inre delen, omslutna av 



^ Skiffern är lielt nyligen beskriven av J. E. Hede (G. F. F. Bd 37, sid. 67), vilken påvisar 

 att den är ekvivalent med den egendomliga posidonomyskiffern vid Tosternp. 



