18 



Assar Haddiiig 



eller i mera oregelbundna aggregat. 1 slipi)roven te sig dessa senare stundom som 

 ringar och torde möjligen i bergarten haft formen av små klot, helt slutna eller 

 ofullständiga och fyllda med melafyrens grundmassa (tavl. 2, fig. 4) 



Augiten saknar i allmänhet zonar struktur. Emellertid fiimas i de flesta av 

 slipproven från här omskrivna melafyrgåug några augitkristaller med grönaktig 

 kärna i ljusbrunt skal och andra kristaller med två eller flera zoner visande olika 

 utsläckningssuedhet. 



I reflekterat ljus är augiten svart, i geuomfallande ljust brun, någon gång 

 som nämnts med grönaktig kärna. Denna senare är svagt pleokroistisk : b grön, 

 a och c gulgrön. Utsläckniugssnedheten är omkring iö**. 



Inueslutningar av magnetit äro vanliga; sådana av apatit och glasmassa säll- 

 syntare. Endast i ett par fall ha kristallografiskt ordnade inueslutningar kunnat 

 iakttagas. 



Augiten omvandlas i grön, svagt dubbelbrytande, icke pleokroistisk klorit, 

 jämte kalkspat. Omvandlingen börjar i regel i kristallens perifera delar, men stundom 

 finner man klorit och kalkspat i kärnan av en i övrigt frisk augitkristall. Kristall- 

 formen kan stundom vara ganska tydlig även sedan mineralet blivit helt omvandlat, 

 men lika ofta blir den otydlig och svår att ui'skilja, särskilt mellan korsande kristaller. 



Apatiten uppträder dels i tydliga prismatiska kristaller med hexagonalt tvär- 

 snitt dels ock i uålformiga mikroliter. Kristallerna visa i längdsnitt genomgångar 

 efter basis. Apatiten förekommer dels i grundmassan dels innesluten i strökornen. 



Magnetiten förekommer mest i små kristaller ofta oregelbundet hopgyttrade. 

 Den intager en ej obet3'dlig del av bergartens grundmassa och uppträder även i 

 mindre mängd innesluten i augitströkornen. Enstaka större korn äro starkt run- 

 dade, sannolikt på grund av magmatisk resorption. 



Biotit uppträder endast i några tydligt avgränsade partier bestående av om- 

 vandlat glas med talrika magnetitmikroliter samt mandlar av kalkspat. Den är 

 utbildad i små, otydligt sexsidiga tavlor av rödbrun fäig. I tvärgenomskärning 

 te sig dessa som fina stänglar (0.05 — 0,10 mm långa och 0.01 — 0.02 mm breda), 

 starkt pleokroistiska med största absorptiouen parallclt med längdriktningen (c svagt 

 gul, a = t) rödbrun). Stänglarna äro optiskt positiva samt tämligen starkt dubbel- 

 brytande. Genomgångarna äro tydliga hos alla bredare stänglar. I snitt parallela 

 med genomgångarna visar denna glimmer i konvergent ljus en axelbild med optiskt 

 negativ karaktär. Axelvinkeln är synnerligen liten. — Biotiten har aldrig obser- 

 verats i den normalt utbildade bergarten. 



Kalkspat kan iakttagas i en även under mikroskopet tillsynes frisk bergart. 

 Den uppträder då mest som mandlar i tydligt korniga aggregat. Vid mera fram- 

 trädande omvandling av bergarten finner man kalcit snart sagt överallt i densamma, 

 mest i kryptokristallina aggregat. Någon gång påträffas tydliga kristaller av ro"m- 

 boeder- eller skalenoederform, omslutna av kornig kalcit (se textfig.- 3). — I de 

 bruna, glasiga, glimmerförande partierna finnas nästan alltid små runda mandlar 

 av kalkspat och ett isotropt, ofärgat, svagt ljusbrytande mineral (se textfig. 4), 



