16 



Assar Hadding 



arten blir starkt späckad av siuå vita korn (kalkspataggregat). Vid fortsatt om- 

 vandling försvinna även dessa och bergarten blir till utseendet homogen. 



Avsöndringsformen är otydlig men torde snarast vara tavelformig. Någon 

 som helst antydan till klotformig avsöndring har i varje fall ej kunnat upptäckas. 



Under mikroskopet visar sig bergarten vara hypokristallin-porfyrisk med strö- 

 korn av augit och (i mindre mängd) plagioklas samt en grundmassa av augit, 

 plagioklas, magnetit, apatit och glasbasis. 



Huvudmassan av den omvandlade bergarten är mörkt gröngrå med talrika små 

 vita korn (av kalks]:»at) samt enstaka stora, svarta, tämligen friska augitkristaller och 

 klart röda hämatitaggregat. Under mikroskopet visar sig bergarten bestå av en 

 grå, grumlig massa av omvandlat glas med sekundärt magnetit- (och hämatit-) stoft 

 jämte friska fältspatlister, apatitstäugiar och magnetitkristaller. Grundmassans augit 

 är helt omvandlad i grön klorit med något magnetitstoft och strökoruen visa endast i 

 kärnan friska partier. Kristallbegränsningen är ofta utsuddad och svår att iakttaga 

 särskilt mellan korsande nicoller. Kalkspat uppträder i stor mängd i grundmassan 

 såväl som i strökornen och dessutom ej sällan i form av mandlar. 



Plagioklasen uppträder sparsamt både som strökorn och i grundmassau, i båda 

 fallen mest utbildad i smala, prismatiska kristaller med längdriktningen parallel 

 med kanten P : M. Någon bestämd skillnad mellan plagioklasströkornen och grund- 

 massans plagioklas finnes ej varken beträffande deras utbildning eller storlek. ^ 

 Längden växlar mellan 0.7 mm hos de största strökornen och 0.07 eller mindre i 

 grundmassan. Bredden utgör i allmänhet ungefär ^/lo av längden. I tvärgenom- 

 skärning äro prismorna fyrkantiga, nästan kvadratiska. Andytorna äro sällan goda ; 

 vanligen äro kristallerna ojämna eller splittriga i båda ändar. Genomgångarna 

 äro parallela med kristallernas längdriktning. Stundom äro de mycket tydliga fast 

 aldrig starkt framträdande. Alla kristallerna synas vara tvillingar efter albitlagen 

 med talrika, ofta utkilande lameller hos strökoruen och få, vanligen endast två, 

 lameller hos grund massans fältspat. Även Karlsbadertvillingar förekomma ehuru 

 sparsamt, tvillingar efter periklinlagen hava däremot endast i ett par fall iakttagits. 



För utrönande av plagioklasens karaktär har utsläckningssnedheten bestämts: 

 1) å ytan If(OlO), 2) i zonen P : M, 3) i Karlsbadertvillingar och 4) i en' del god- 

 tyckligt valda kristallsnitt för utrönande av den sannolikaste utsläckningssnedheten. 



1) Enär som förut nämnts samtliga i melafyren förekommande plagioklas- 

 kristaller äro tvillingar efter albitlagen, skola tvillingiara eller synas i alla snitt utom 

 de som äro parallela med ytan (010). För bestämning av utsläckningssnedheten å 

 sistnämnda yta valdes därför snitt utan spår av tvillingbildning. Utsläckningssned- 

 heten uppmättes å ett flertal dylika kristallsnitt till — 23° och — 24**. Dessa värden 

 motsvara sammansättningen Ab^^ Än^^ och Ab^^ ^^^63- 



2) Zonen P : M igenkännes på de ofta synnerligen fina linjer som ange ge- 

 nomgångarna och som i denna zon löpa parallelt med kristallens längdriktning. 



' Även allotiimorf, otydligt avgränsad fältspat, förekommer i grundraassan, stundom i av- 

 sevärd mängd. 



