lÔ Assar Hadding 



sidigt triangulärt eller hexagonalt tvärsnitt, och kristallerna torde således ha varit 

 av Oktaeder- eller rombdodekaeder-forra. Maguetiten uppträder såväl innesluten i 

 strökoroen (särskilt i augiten) som i grundmassau. 



I vittrad bergart bli magnetitkristallerna mindre tydliga och magnetitstoftet 

 mera utbrett. Vanligen övergår magnetiten i hämatit, vilken dock ej ger bergarten 

 någon röd färg såsom fallet är hos en del andra bergarter t. ex. »Ovedsdiabasen» 

 och överhuvud taget inverkar maguetiten och dess omvandlingsprodukt hämatiten 

 ej märkbart på bergartens färg. Endast vid mera genomgripande vittring blir 

 bergarten starkt gulfärgad av nybildad limonit. De omvandlade magnetitkornen 

 bli dock något genomlysande, bruna i kanterna. Små, i genomfallande ljus klart 

 röda eller orangegula hämatitfjäll bildas stundom i mindre mängd. 



Som förut nämnts, avskiljes endast obetydligt magnetitstoft vid olivinens om- 

 vandling. 



Pyrit kan ej sällan makroskopiskt iakttagas i de friskare gångarna. Mineralet 

 uppträder endast i små ljusgula korn oftast med otydhg kristallbegränsning. 



Bioiit. I några av de undersökta handstyckena förekommer fläckvis en mörk 

 glimmer i små allotrimorfa kristaller eller fjäll. Pleokroism stark, a och b brun, 

 c svagt gul. Axelvinkeln omkring 0°. Biotiten uppträder endast tillsammans med 

 apatit och magnetitmikroliter i glasmassa. Där denna senare övergår i bergartens 

 normala grundmassa försvinner glimmern samtidigt med augit-plagioklas-magnetit- 

 kristallernas uppträdande. Biotiten förekommer således i melafyren på alldeles 

 samma sätt som hornblendet och har liksom detta senare mineral aldrig observerats 

 tillsammans med augit och plagioklas utan endast i tydligt avgränsade glasiga par- 

 tier inom bergarten. Dessa partier hålla sig ofta märkvärdigt friska, även då berg- 

 artens huvudmassa är tämligen starkt omvandlad. 



Av sekundärt bildade mineral uppträda som förut nämnts kalkspat, klorit och 

 serpentin i stor mängd, mera sparsamt rombisk pyroxen(?) och kalcedon. 



I olivinpseudomorfoserna finner man ej sällan kärnpartier vilka i vanligt ljus 

 te sig som friska delar av olivinen men mellan korsande nicoller visa sig äga del- 

 vis andra optiska egenskaper än detta mineral. Ljusbrytningeu är stor, dubbelbryt- 

 niugen däremot mycket svag. Utsläckningen är symmetrisk, optiska orienteringen 

 densamma som hos olivinen (se textfig. 5). Mineralet är optiskt tvåaxigt med stor 

 axelviukel ; optiska karaktären positiv. Mineralet torde möjliggen vara rombisk 

 pyroxen. 



Kalkspaten förekommer dels insprängd i de omvandlade mineralen dels som 

 mandlar eller i spridda, mera otydligt begränsade fläckar i grundmassan. I all- 

 mänhet bildar den fiukorniga aggregat och endast i mandlarna förekomma grov- 

 kristallina former. Ofta visa kalkspatmandlarna zonstruktur med finkornig ytter- 

 zon och meia grovkristallin kärna. Stundom äro de omgivna av en tunn skorpa 

 av grön, otydligt dubbelbrytande, ej pleokroistisk klorit. 



