Iakttagelser över melafyrerna i Tolângatrakten 



9 



omvandlade bergarter, ehuru deras sammanhang med de här beskrivna oKviumela- 

 fyrerna är påtaglig. 



Hornblende uppträder endast tillfäUigtvis men lokalt stundom i avsevärd mängd 

 t. o. m. helt ersättande augiten. Det är alltid idiomorft] utbildat i 4-, 6- eller 

 Skantiga prismor med vanligen otydliga ändytor. I snitt mer eller mindre 

 vinkelräta mot vertikalaxeln synas i allmänhet mycket tydliga genomgångar efter 

 prismaytorna, i vertikala snitt äro dessa genomgångar mindre iögonenfallande. Stäng- 

 larna visa mycket ofta oregelbundna horisontella sprickor. Tvillingbildning synes 

 helt saknas, ävenså zonar bj^ggnad. 



Kristallerna äro starkt pleokroistiska, c = b mörkt brun eller mörkt olivgrön, 

 a svagt gul. Vid stark absorption (parallelt c och b) blir kristallernas yttre del 

 ofta betydligt mörkare än kärnan, vid svagare absorption (parallelt a) synes ingen 

 skillnad mellan kristallens olika delar. 



Dubbelbrytningen är svagare än hos vanligt basaltiskt hornblende. För den 

 senare uppgår v— a till 0,o72, hos förevarande form endast till 0,025. Närmast synes 

 vår form i berörda hänseende stå barkevikiten (y — a = 0.021). 



Utsläckningssnedheten är ungefär 16°. Då emellertid vinkeln c: c hos såväl 

 barkevikiten som hos basaltiskt hornblende är tämligen växlande torde den ej kunna 

 läggas till grund för bestämningen. I allmänhet är den dock hos basaltiskt hornblende 

 < 12". Hos de alkalirikare formerna blir emellertid enligt Rosenbusch ^ c : c större 

 och Y — ö'- mindre än hos de vanliga basaltiska på samma gång som de förra äro 

 rent bruna, de senare ofta rödbruna i genomfallande ljus. Det vill sålunda synas, 

 som om här omskrivna hornblende skulle tillhöra de förstnämnda, alkalirikare for- 

 merna. Utsläckningssnedheten är dock betydligt mindre än hos de egentliga alkaliam- 

 fibolerna frånsett glaukophanen, med vilken den dock ej kan förväxlas. 



Hornblendet är fullkomligt fritt från interpositioner men förekommer själv 

 inneslutet i plagioklasströkornen och torde sålunda jämte magnetit och apatit till- 

 höra de äldsta mineralen i bergarten. De större hornblende-kristallerna synas dock 

 vara bildade delvis samtidigt med plagioklasströkornen. 



Vid bergartens vittring omvandlas hornblendet i grön, svagt pleokroistisk 

 klorit. Ofta bildas dessutom kalcit i finkorniga aggregat. Kristallformen blir ofta 

 väl bibehållen under omvandlingen, och särskilt lätt igenkänligt förbhr mineralet i 

 snitt vinkelräta mot prismaaxeln. 



Apatit förekommer sällan i större mängd och endast i små stänglar med tydligt 

 hexagonalt tvärsnitt. Inneslutningar ha ej observerats och torde saknas. Apatiten 

 uppträder såväl i gruudmassan som i strökornen och har även iakttagits innesluten 

 i magnetitkorn, varför den torde vara det äldsta av de i bergarten ingående mineralen. 



Magnetiten uppträder dels i små korn med mer eller mindre tydlig kristallform 

 dels som mikroliter, de senare endast i glasig grundmassa. Kornen äro antingen 

 enkla eller sammangyttrade; i genomskärning visa de kvadratiskt, rombiskt, lik- 



' Rosenbusch, I, 2, sid. 234. 



Lunds Universitets Årsskrift, N. P. A.vd. 2. Bd 13. 



2 



