Iakttagelser över melafyrerna i Tolångatrakten 



5 



substans finnes kvar. Olivinpseudomorfoserna visa ofta skarpa kristallbegränsningar, 

 och deras modermineral bar tydligen haft hög järnhalt, ty de äro till en stor del 

 alldeles svartfärgade av magnetitstoft. I fråga om olivinens beskaffenhet sluter sig 

 således denna varietet nära till Ovedsdiabasen. I andra varieteter äro olivinpseudo. 

 morfoserna föga magnetithaltiga, och i ännu andra synas sådana pseudomorfoser 

 helt och hållet saknas.» 



Törnebohm & Hennig tillägga »att tuffen vid Tolånga närmast sluter sig till 

 Ovedsdiabasen och att den följaktligen torde tillhöra dennas eruptionstid». De om- 

 nämna även ett par förekomster av basaltliknande Ovedsdiabas, vilka bär förts till 

 Tolångamelafyrerna, så t. ex. en gång vid Brandstads kyrka och en vid Tolångaån, 

 SW om Tolånga kyrka. Bergarten å förstnämnda ställe har i korthet beskrivits av 

 VAN Calker^ tillsammans med skånska fältspatbasalter, dock anmärker ban, att den 

 är äv väsentligt annan typ än dessa. I beskrivningen heter det: »Zwischen sehr 

 zahlreichen beinahe farblosen, höchstens am Rande schwach violettlicb angehauchten, 

 mittelgrossen und kleineren Augiten, die sehr schlecht begrenzt, manchmal zu Bün- 

 deln vereinigt, und zum Teil in Calcit umgewandelt sind, und weniger reichlichen, 

 teils frischen, teils grün oder braun serpentinisierten Olivinkristallen, zieht hindurch 

 bräunlich gelbes, stellenweise an feinen langen Nadeln und staubigkörnigen, bräun- 

 lichen Devitrifikationen reiches Glas mit viel Plagioklasleisten. Einsprenglingsartig 

 erscheinen einzelne grössere, besser begrenzte i^ugite und vereinzelte grosse Magnetit- 

 körner. » 



De ovan citerade beskrivningarna och omnämnandena torde vara de enda som 

 vi med säkerhet veta syfta på de bergarter, vi här benämnt Tolångamelafyrer. 

 Emellertid är det högst sannolikt, att flera av de som skånska basalter ansedda 

 erratiska blocken i stället härstamma från de melafyi'gàngar, som i det följande 

 närmare beskrivas. 



^ A-AN Calker, F. J. p., 1905, Mikroskopische Bilder Schonenscher Basalte (Mitt. a. d. Min.- 

 geol. Inst. zu Groningen, I, 1) sid. 197. 



