studier över skogsgränserna i norra delen av Lule Lappmark 19 



strecken svagt sluttande sidor äro därför lielt och hållet vindöppna liksom lallet är 

 med Vuosmavare. 



Termografen uppställdes pä fjällets sydsida i själva skogsgränsen på en höjd 

 av (ilö m ö. h., alllsâ på samma nivå som termografen på Vuosmavare. 



Slutligen uppsattes det tredje instrumentet på fjället Julletjåkko, beläget i östra 

 delen av kölizonen (det västliga fjällområdet), tätt intill högfjällens västra gräns 

 och n:ed en höjd av 1054 vi ö. h. Fjället som hgger 63,3 km från det förra är med 

 hänsyn till sin form representativt för den grupp det tillhör. Termografen placerades 

 i den övre björkgränsen, som här ligger på fjällets SSO-sida 725 m ö. h. En stark 

 klimatisk motsats råder dock i denna zon mellan fjäUens öst- och västsidor, och den 

 beror på de ofta förekommande västvindarnes starkt temperaturnedsättande inverkan. 

 Det är därför svårt att i detta område finna en lokal, vars temperatur är represen- 

 tativ för zonens allmänna temperaturförhållanden. 1 själva verket torde värdena 

 från denna lokal, vilken ju ligger i lä för de kalla vindarna, vara åtskilligt för höga. 



Alla termograferna jämfördes med av Grave tillverkade, kontrollerade termo- 

 metrar, graderadé i femtedels el. tiondels grader. Dessa kontrollavläsningar utfördes 

 i regel en gång i veckan för varje termograf, och genom dem konstaterades föl- 

 jande avvikelser hos dessa. 



Instrumentet på Vuosmavare visade i medeltal 0,b° för lågt. En enstaka 

 gång gick differensen upp till 0,6°, medan den en annan sjönk till 0,4°. Varia- 

 tionen i avvikelsen steg alltså endast till 0,2°. 



För termografen å Puollamtjåkko var meddelavvikelsen 0,55° under termo- 

 meterns gradtal. Den maximala avvikelsen var här hkaledes 0,6° och den minimala 

 0,4°. — På Julletjåkko visade instrumentet en medelavvikelse av endast 0,45° under 

 termometern. Variationen i avvikelser var likaledes blott 0,2°. För alla dessa fel 

 hava givetvis korrektioner införts vid uträknandet av diagrammen. 



Tyvärr hava icke instrumenten kunnat hållas i gång lika länge. Arbetena 

 bedrevos med Porjus som utgångspunkt, och termografen på Vuosmavare kunde 

 därför både sättas upp tidigare och tagas ned senare än de båda andra, av vilka 

 den västligaste endast kunde hållas i gång mellan 4 juli och 25 augusti. Under 

 denna tidrymd infaller emellertid den huvudsakliga delen av vegetationsperioden 

 vid skogsgränsen i V, och observatiousserien torde därför vara tillräckligt lång 

 både för att representera dess temperaturförhållanden och för att kunna tjäna som 

 jämförelsematerial beträffande den zonala temperaturfördelningen under den varma 

 årstiden. I detta hänseende är dock naturligtvis Puollamtjåkko-serien ännu mera 

 tillfredsställande. Oaktat seriernas olika längd publiceras de härmed i sin helhet, 

 eftersom ganska litet ännu är känt beträffande dessa områdens khmat. 



Givetvis hava vid dessa undersökningar varken maximum- eller minimum- 

 termometern kommit till användning, utan den för varje dygn anförda maximi- och 

 minimitemperaturen har erhållits genom avläsandet av termogramkurvans högsta 

 resp. lägsta punkt under d3'gnet. Men härvid visade det sig olämpligt att vid båda 

 beräkningarne räkna dygnet från midnatt till midnatt såsom på vissa meterologiska 



