24 



Jolin Frödin 



höjd av cirka 500 m (30). Den högst belägna areal i Alpernas kärnzou, som är till- 

 räckligt stor för att påverka de allmänna isotermerna, uppskattas till en medelnivå 

 av 2,500 m. Temperaturstegringen på 5" in emot Alperna motsvaras alltså av en 

 höjning av den allmänna nivån om 2,000 m. Detta värde är ju anmärkningsvärt 

 lågt i förhnllande till de höga partier på mera än 4,000 m som förekomma i området. 



I vårt land är emellertid höjdskillnaderna betydligt mindre, vilket delvis synes 

 ha förbisetts av dem som på våra förhållanden vilja tillämpa teorien om massupp- 

 höjningarnes klimatiska betydelse. Visserligen nå högfjällen å ömse sidor om Lule- 

 dalen en höjd av 1,800—2,000 m, men endast ytterst liten areal uppvisar denna 

 höjd, och den består endast av spetsiga söndersplittrade toppar utan större horison- 

 tella ytor. Såsom Hamberg redan påpekat (14, s. 227) har en sådan topografi 

 liten eller ingen förmåga att skjuta isotermerna i höjden. — Några utbredda hori- 

 sontella ytor träffas däremot icke omkring Lule-dalen på större höjd än 1,000 m. 

 På denna nivå ligga högfjällsområdets vidsträcktaste och vack- 

 raste utbildade fjällslätter, vilka jag i ett föregående arbete sammanfattat 

 under benämningen Tuipal nivån [8, s. 42 — 47). Denna sträcker sig även till de 

 övre partierna av Ultevis lågfjällsvidder, vilka utbreda sig just i S och SO om 

 den ovannämnda PuoUamtjåkko-lokalen. — Vid mina besök i Torne- Träsk-området 

 fann jag i likhet med Weak [36) att de sammanhängande fjällvidderna S om sjön 

 även där tillhöra 1,000 meters nivån. De fjällkomplex, som resa sig över dem, 

 bestå av söndersplittrade mera eller mindre spetsiga toppar med starkt sluttande 

 sidor och en o})etydlig areal. 



o 



A andra sidan uppvisar det område, inom vilket de isolerade lågfjällen äro 

 belägna, en jämförelsevis stor medelhöjd. Den topografiska kartan medger ej någon 

 exakt uppmätning av densamma, men min på fleråriga resor grundade kännedom 

 om dessa trakter sätter mig i stånd att uppskatta medelnivån för de högslätter, över 

 vilka de isolerade lågfjällen resa sig, till minst 475 m i området omkring St. Lule 

 Vatten och Porjus. Längre norrut ligga t. o. m. dalbottnarna på 500 meters nivån. 

 Nivåskillnaden för den terräng i de båda zonerna, som kan tänkas influera på den 

 allmänna temperaturkurvau, är alltså ej mera än cirka 500 m, d. v. s. endast fjärde- 

 dedelen så stor som i Schweiz. Man bör därför i Lappland ej knnna vänta mera 

 än fjärdedelen så stor inverkan av massupphöjningen som i Alperna, d. v. s. 

 den bör ej höja m i d d a g s t e m p e r a t u r e n i högfjällen mera än 1,3° 

 över östra och inre Lapplands. Så stor stegring bör dock komma till 

 stånd, om ej andra faktorer verka i motsatt riktning. 



En sådan av största betydelse är emellertid som bekant motsatsen mellan det 

 kontinentala klimatet i östra Lappland och det oceaniska vid norska kusten. Denna 

 motsats medför att såväl medeltemperaturen för dygnet, som för dagens vaimaste 

 del om somnjaren f^junker successivt från O till V. Genom benäget tillmötesgående 

 från Meterologiska Centralanstalteus sida, för vilket jag här begagnar tillfället att 

 uttala mitt tack, har jag erhållit upplysning om temperaturen i Jokkmokk kl. 2 e. m. 

 i juli och augusti månader under 20-års perioden 1891 — 1900. Dess medelvärde 



