Studier över skogsgränserna i norra delen av Lule Lappmark 25 



under denna tid för dessa två månader uppgick till 15,6». Reducerad till havets 

 nivå enligt en gradient av 0,5" per 100 m, vilken åtminstone icke bör anses för 

 stor, ger detta en temperatur av 16,7^ vid havsytan. 



Jokkmokk hgger emellertid på samma avstånd från högfjällen och norska 

 kusten som Gellivare och lågfjällen däromkring, och de nämnda temperaturvärdena 

 får därför anses representativa för dessa. — För norska kustens temperaturför- 

 hållanden äro Bodö-statiouens värden typiska. Medelvärdet för temperaturen kl. 2 

 e. m. därstädes under samma period uppgår till 13,5" [23). D. v. s. motsatsen 

 mellan inre Lapplands kontinentala klimat och norska kustens 

 marina medför att temperaturen under dagens varmaste timme 

 på samma nivå avtar med ej mindre än 3,2° från de isolerade 

 lågfjällen till det norska kustlandets yttre del, en sträcka som är 

 250 km lång ^. Högfjällsområdets centrum och dess östra gräns ligga på ett av- 

 stånd av resp. 1 10 och 95 hn från Jokkmokk (Gellivare). Genom räthujig inter- 

 polation erhålles alltså att deras middags t em peraturer på samma 

 nivå böra vara resp. 1,4" och 1,1° lägre än de isolerade lågfjällens. 

 Den stigning av 1,3° över de senares, vilken massupphöjningarne skulle åstadkomma 

 i högfjällens middagstemperatur, upphäves alltså för deras centrala delar och för- 

 bytes i ett underskott på 0,1°. För områdena omkring deras östra gräns blir 

 totalresultatet 0,2° högre middagstemperatur än på de isolerade lågfjällen. Sanno- 

 likt är emellertid detta värde ett par tiondelar för lågt, emedan de västliga infly- 

 telserna ej så lätt kunna göra sig gällande bakom den uppskjutande högfjällskedjan. 



Likväl angåvo observationerna från Puollamtjåkko ej mindre än l,o grads 

 lägre middagstemperatur än vad Vuosmavare längst i O uppvisade (se ovan s. 22). 

 Detta kan, som jag redan påpekat, i någon mån bero på att tillfälliga ojämnheter, 

 framkallade av väderleksväxlingarna, icke blivit fullständigt eliminerade. Den 

 huvudsakliga orsaken torde dock vara att ännu en faktor motverkar massupphöj- 

 ningarnes inflytande. Hamberg har redan påpekat {14, s. 233), att snö- och isbe- 

 täckningen i högfjällen avsevärt kan nedpressa sommartemperaturen under juni 

 och juli »samt eliminera en del av den värmande inverkan massupphöjningarna 

 skulle hava.» Jag har redan anfört (ovan s. 23) att de i fjällen betydligt mera ut- 

 präglade operiodiska amplituderna tydhgen äro betingade av en lägre daglig mini- 

 mumtemperatur, och att denna i sin ordning framkallas bl. a. just av snörikedomen 

 därstädes. Det är givet att nämnda faktor ej endast inverkar på nattempera- 

 turerna utan på temperaturkurvan i dess helhet. Hamberg (o. a s.) uppskattar en- 

 bart glaciärernas areal i Sarek till icke mindre än 20 °/o av landets hela areal. 

 Därtill komma ett mycket ansenligt antal permanenta och halvpermanenta snöfält. 

 Dessa is- och snöytor sänka lufttemperaturen icke endast direkt, utan även indirekt 



' Detta gäller visserligen närmast havsytans nivå, men på grund av skogsgränsens relativt 

 ringa höjd och den jämförelsevis obetydliga differensen i relativ luftfuktighet mellan inre Lappland 

 och norska kusten (ö, s. 14) torde nämnda temperaturavtagande vara ungefär lika stort på skogs- 

 gränsnivån. 



Lunds Universitets Årsskrift. N. P. Avd. 2. Bd 13. 4 



