26 



John Frödin 



geuom det kalla smältvatten, som från dem översilar sluttningarna. På så sätt er- 

 håller marken dessutom större fuktighet i ytskiktet, än vad fallet är på de torra 

 isolerade lågfjällen, och till följd därav uppkommer en genom deu starkare av- 

 dunstningen förorsakad värmeförlust för de högre områdena. Det finns därför all 

 anledning att i detta sammanhang icke underskatta den större snömängden i 

 de senare. 



Denna beror naturligtvis dels på högfjällens västligare läge, men dels också 

 på deras större höjd. Massuppböjningarna framkalla alltså själva den faktor som 

 motverkar deras värmande inflytande. I själva verket skiljer sig vårt fjällområde 

 av olika orsaker ifrån Alperna även i detta hänseende. I de senare ligger snö- 

 gränsen 700 — 1,000 m över massupphöjningsytorna (jfr. 24, 30), medan den i det 

 skandinaviska fjällområdet ofta når ned mot de fjällvidder, som hava tillräcklig ut- 

 sträckning för att kunna åstadkomma en temperaturstegring. I Sarek t. ex. ligger 

 den klimatiska snögränsen på l,250-m:s nivån {13) d. v. s. på överkanten av de 

 stora fjällslätterna. Detta "betyder att snön ligger kvar å dessa under en del av 

 sommaren \ 



Det är alltså tydligt att högfjällszonen icke gärna kan uppvisa någon högre 

 sommartemperatur än området O därom. Men man kan därför icke säga att mass- 

 upphöjningarna intet inflytande hava på isotermerna, för så vitt det ej rent av kom- 

 mer att kunna visas, att enbart den stora snömängden totalt uppväger deras in- 

 verkan. Men i motsatt fall skulle sommartemperaturen utan dem sjunka kontinuer- 

 ligt från O till V. I stället torde det nu förhålla sig så att högfjällen på samma 

 nivå har en sommartemperatur som visserligen är lägre än inre Lapplands, men 

 dock är någöt högre än områdets läge i förhållande till Atlanten. D. v. s. tempe- 

 raturkurvans fall mot V är icke kontinuerligt utan går långsammare inom och 

 strax O om högfjällszonen. 



Ett helt annat bör resultatet bliva, om massupphöjningarne och de västliga 

 inflytelserna verka i samma riktning, såsom på fjällkedjans västra sluttning. Den 

 därstädes förefintliga stationen på Julletjåkko var som nämuts starkt lokalklimatiskt 

 påverkad, och de värden som ei'hâllits dârifi'àn äro därför tyvärr icke direkt jäm- 

 förbara med de båda andras. Att så är fallet finner man efter en reduktion av 

 dess värden efter en gradient av 0,5°. För hela perioden 5 juli — 24 aug. blir dess 

 medeltemperatur då lika stor som det 64 hn östligare Puollamtjåkkos (se ovan s. 21). 

 Detta är naturligtvis i och för sig omöjligt, och då såsom jag redan nämnt (s. 21) 

 förhållandet beror på, att Julletjåkko-stationen var fullständigt skyddad mot de 

 västliga vindarne, visar detta betydelsen av dylikt vindskydd i V. Däremot visar 

 den västligare stationen såväl för dygnets varmaste timme som för dess maximum- 

 temperatur ett 0,6'' lägre värde. Införes en korrektion för de lokalkliraatiska på- 



' Detta torde kanske icke tillräckligt hava beaktats av Samuelsson, då han (.3.3, s. 112) under 

 hänvisning till Alperna urgerar att massupphöjningarna i sydvästra Norge böra åstadkomma en 

 höjning av temperaturen därstädes. Enligt Hansen {16) och Rekstad (Si) hgger den klimatiska 

 snögränsen där åtminstone delvis t. o. m. nere på de stora fjällvidderna. 



