studier över skogsgränserna i norra delen av Lule Lappmark 27 



verkniiigarne, eihålles en stark sänkning av maximunitemperaturerna från den 

 mellersta till den västligaste stationen. — Ett gott uttryck för, huru betydligt star- 

 kare de västliga inflytelserna äro på tlenna, ei liåller man i värdena för amplituderna 

 (s. 23). Ehuru ingen korrektion för den större höjden utförts, är den periodiska 

 1,0°, och den operiodiska 1,2" lägre än på Puollamtjåkko. 



Lokala avvikelser av luftens temperaturkurva. 



Om sålunda lufttemperaturen icke stiger från de isolerade lågfjällen in emot 

 högfjällskedjan, men såsom jag redan visat, den övre björkskogsgränsen det oaktat 

 höjer sig i denna riktning, måste detta bero på andra faktorer. Redan den om- 

 ständigheten, att nämnda gräns på sina ställen i Piiollamtjåkkos omgivningar går 

 bortåt 100 m högre än på detta fjäll, vittnar om, att dessa åtminstone till en del 

 äro lokalklimatiska. De höga värdena för den övre björkskogsgränsen på det när- 

 belägna Tjäpores, Juobmovarats och Juobmotjåkko gälla nämligen antingen enstaka 

 långt uppskjutande tungor eller isolerade fläckar av björkskog ovanför de samman- 

 hängande skogsvidderna. Det lider intet tvivel att termografundersökningar i spet- 

 sarna av dessa björkskogstuugor skulle givit till resultat en högre temperatur där- 

 städes än på Puollamtjåkko, sedan korrektion för den större höjden över havet 

 in förts. 



I regel ligga nämligen dylika uppskjutande flikar i väl skyddade sänkor, i 

 djupa bäckfåror på huvuddelarnes sidor eller i brett skålformiga fördjupningar inne 

 i högre fjällmassiv. På dylika lokaler, där sålunda gott vindskydd )'åder, över- 

 hettas marken under soliga dagar, och de stagnerande luftmassorna antaga då lätt 

 en hög temperatur. För var och en, som är något hemmastadd i fjälltrakterna, är 

 den stora skillnaden i detta hänseende mellan dylika lokaler och de vindöppua så 

 påtaghg, att den knappast borde behöva påpekas. 



Det gäller då närmast att avgöra, om förhållandet konstituerar någon skillnad 

 för de olika zonerna i temperaturfördelningen på björskogsgränsen. Som jag redan 

 påpekat, äro sidorna av de isolerade lågfjällen, vilka som flacka käglor eller korta 

 ryggar skjuta upp över hela den omgivande terrängen, mycket starkt vindexpone- 

 rade. Ju mindre utsträckning ett dylikt fjäll har, och ju mera isolerat det är, 

 desto lättare driva vindarna sitt spel på dess sluttningar. På ett litet kägelformigt, 

 av alla vindar omspolat fjäll existerar överhuvud icke vindskydd för någon punkt 

 på dess sidor vid någon som helst vind. En dylik lokal erbjuder alltså den bjär- 

 taste kontrast gent emot dem, till vilka de nyssnämnda skogstungorna i högfjällen 

 äro lokaHserade. — • Mellan dem finnas emellertid ett stort antal övergångar. Ett fjäll 

 av nyssnämnda typ har i horisontalplanet starkt svängda sidor. I och med att 

 fjällen få större utsträckning närmar sig formen på sidorna allt mer den räta linjen. 

 Vindskyddet på fjällsidorna bKr då alltmera effektivt först och främst i de fall, då 

 vinden kommer bakifrån. Stryker den parallellt med sluttningen, blir dess inverkan 

 heller icke särdeles stor på grund av friktionsmotståndet. Ï. o. m. då den blåser 



