32 



John Frödin 



Såsom jag redan hävdat, är emellertid vindstyrkan vid den övre skogsgränsen 

 betydligt större å de isolerade lågfjällen än i högfjällsområdet, där den säkert är 

 särskilt svag på de lokaler, varest skogen går högst. Under klara dagar måste 

 därför björkarnes egen temperatur med större belopp överskrida lufttemperaturen 

 vid skogsgränsen i det senare området än i det föri'a. Och eftersom det icke finnes 

 anledning antaga att molnbeläckningen är mindre i östra och inre Lappland än i 

 högfjällsområdet, åtminstone icke än i dettas östra del, måste även vid lika luft- 

 temperatur en större värmemängd komma björken till godo i den senare zonen än 

 i den förra. D. v. s. de isotermer som på övre björkskogsgränsen 

 kunna dragas med ledning av björkarnesegentemperaturäro 

 icke paralella med luftisotermerna, utan stiga i förhållande 

 till dessa in emot den sammanhängande lågfjällszonen och hög- 

 fjällen. Och om en dylik divergens förefinnes i förhållande till isotermerna för 

 den lokala lufttemperaturen, är den naturligtvis ännu större i förhållande till de 

 allmänna isotermerna. 



De här ovan berörda förhållandena torde mana till varsamhet 'vid behandlingen 

 av sådana problem som huru växtarter eller vegetationstyper i sin utbredning äro 

 beroende av allmänna temperaturfaktorer. Genom att parallellisera växtgränser med 

 luftisotermer kan man kanske alltid erhålla en tillfällig eller skenbar överensstämmelse 

 mellan de förra och något slag av de senare. En fullständig sådan existerar dock 

 helt säkert icke i verkligheten Särskilt torde avvikelserna vara stora när det gäller 

 den regionala (vertikala) utbredningen, emedan lokala faktorer därvid spela större 

 roll än annars, och förhållandet mellan luftens och växtens temperatur i samband 

 därmed lätt påverkas. Men även beträffande zonala (horisontala) gränslinjer kan 

 man icke vänta att de direkt skola vara betingade av läget för de allmämia iso- 

 teriiierna, vilka baseras på värdena från våra meteorologiska stationer. Växt- 

 klimatet är alltid närmast ett lokalklimat, ooh dettas yttringar sträva 

 våra meteorologer alltid att så vitt möjligt eliminera. Vid användningen av det 

 allmämia klimatets temperaturvärden bör växtgeografen därför alltid införa en kor- 

 rektion för de lokalklimatiska avvikelserna hos ståndorten. Dessa variera från 

 trakt till trakt, från det ena klimatområdet till det andra, såsom jag redan haft 

 tillfälle hävda vid behandlingen av Ranunculus hyioerhorens utbredning i Fenno- 

 skandia [6). Och samtidigt förändras alltid förhållandet mellan den lokala lufttem- 

 peraturen och växtens egen. 



Termiska orsaker till björkskogsgränsens lokala nivåvariation. 



Utom på björkskogsgränsens zonala nivåvariation inverka de ovan behandlade 

 faktorerna naturligtvis också på den lokala. Ett av de viktigaste hithörande spörs- 

 målen är sambandet mellan terrängens lutningsriktning och skogsgränsens höjd. 

 Ofta har framhållits att olika exposition gent emot solbelysningen i och för sig 

 skulle åstadkomma stora nivådifferenser hos björkskogsgränsen. På de isolerade 



