Studier över skogsgränserna i norra delen av Lule Lappmark 39 



Bottenskiktet. 



Stereocaulon pnschale r Cetraria nivalis e 



Cladina rangiferina *alpestris I ^ Tamnolia vermicularis e 



» » ß iiilvatim j Pohjtrichum juniperinum e 



Nephroma ardicum t Andra mossor t 



o 



A lokalt särskilt torra partier uppträdde Diapensia hipponica som tunnscådd. 



Den stora olikheten i sammansättningen av dessa tvenne vegetationer visar 

 tillräckligt att markens vattenhalt är mycket olika. I själva verket är det 

 också fullständigt otvivelaktigt att det är denna omständighet 

 som ensam förorsakar att björkskogen går mera än 100 /// högre 

 på det ena slaget av mark än på det andra. Båda marktyperna äro 

 nämligen i fullständigt lika hög grad vindexponerade. Följaktligen äro såväl luft- 

 fuktighet som lufttemperatur lika. Och möjligheten av snöskydd på de fuktiga 

 områdena under vintern är alldeles utesluten, emedan dessa ligga i nivå med om- 

 givningen (se fig. 4). Om en sådan faktor spelade in, skulle för ö v r i gt 

 björkskogen i sina yttre delar övergå i björkbuskfor mation er 

 av driv- eller dyutyp. I stället finnas nu ej ens enstaka björk- 

 buskar, ut an de trädfor m iga björkarne gå ända fram till själva 

 kanten av heden (se tavla II) och visa i allmänhet ej ens någon vindpåverkan. 



Ett dylikt fall, då björkskogen under i övrigt lika förhållanden går högre på fuktig 

 mark än på torr, har jag bl. a. träffat på sydsidan av Tjiskavare nära Lappbergs 

 hållplats. Björkskogsgränsen skjuter ut i den fuktiga terrängen åtminstone ett par 

 tiotal meter högre än omgivningen. Samma fenomen möter man på östsidan av 

 Allep Apakes. Även där finnes en jämn, svag sluttning utan några slags bäckfåror. 

 På ett par ställen sipprar dock vatten fram över marken, och här går björkskogen 

 30 à 35 m högre än i den torra terrängen på sidorna. — Slutligen har jag funnit 

 ett exempel på företeelsen i fi'âga på issjöterrasserna mellan Snjuttjotes och Akka. 

 På den vindexponerade V-sidan av dessa (se min karta över dessa terrasser 8, tavla 

 7) går björkskogen ej högre än 565 m ö. h. (Jag bortser här från ett par till 

 hälften vindskyddade lokaler). De vidsträckta torra och vin<lexponerade terrassplanen 

 äro däremot fullständigt skoglösa på en enda fläck när. I kröken av en liten bäck 

 fuktas den omkringiiggaude markytan av dess vatten. Oaktat vindexponeringen 

 här synes lika kraftig som för övrigt â planen, finnes här en liten isolerad skogs- 

 dunge, vars översta del ligger 603 in ö. h. Den rikliga vattentillgången har alltså 

 här förskjutit skog.sgränsen - cirka 40 m uppåt. 



Det är alltså uppenbart att markens vattenhalt just under 

 sommaren har den största betydelse för b j ö r k s k o g s g r ä n s e u s 

 nivå. Och denna betydelse ökas, om f uktighetsförhållandeu i övrigt äro ogynn- 

 samma. När transpirationen växer för mycket till följd av ovanligt stor vindstyrka 

 eller ringa relativ luftfuktighet, pressas björkarne ned under sin termiska gräns. 

 Om markens vattenmängd då på vissa lokaler är tillräckligt stor för att tillåta en 



