40 



John Frödin 



ökad absorption, skjuter björkskogsgränsen här högt över vad som är fallet i om- 

 givningen. 



Att betydelsen av markens vattenhalt verkligen är så stor för björkskogens 

 vertikala utbredning, länmar i själva verket en stor del av förklaringen till den 

 övre björkskogsgränsens höga läge i en del av högfjällszonen, nämligen där den 

 uppträder som de övre spetsarne av uppskjutande tung- eller bandformiga fliknr. 

 Eftersom dessa i de allra flesta fall äro lokaliserade till markerade sänkor eller 

 bäckdalar, är det just den större markfuktigheten i dessa som jämte de faktorer 

 jag ovan skildrat i hög grad bidrager till att björkskogen där skjuter upp över 

 omgivningen. Och då dylika fuktigare erosionsdalar totalt saknas på så gott som 

 alla isolerade lågfjäll, helt enkelt därför att dessa äi'o för små för att dylika skola 

 kunna uppstå, blir denna faktor i själva verket en av de viktigaste 

 orsakerna till, att den övre b j ö r k s k o g s g r ä n s e n ligger så mycket 

 lägre på de senare än i de sammanhängande lågfjällens och 

 högfjällens zoner. Och samtidigt blottar detta förhållande de 

 svåra bristerna hos den arbetsmetod, som enbart tar hänsyn 

 till den övre björk skogs gränsen utan att införa korrektioner 

 för denna felkälla. 



Emellertid återstår att tillse, huruvida ifrågavarande omständighet inverkar på 

 den övre björkskogsgränsens nivå även där den löper fram mera rätlinjigt längs 

 dalsidorna och framför allt, om den influerar på björkskogsgränsens medelnivå 

 i de olika zonerna. 



MarkfuMighetens inverJcan på hjörhskogsgränsens zonula nivåvariation. 



När en gång en tillräckhgt noggrann kartläggning konimer till stånd — förr 

 kan exakta värden för björkskogsgränsens medelnivå ej erhållas — skall det såsom 

 jag redan nämnt, med säkerhet visa sig, att densamma ligger högre i högljällen än 

 å de isolerade lågfjäilen. För att kunna konstatera, huruvida detta beror på en 

 större markfiiktightt i det förra området än i det senare borde man ju egentligen 

 ha tillgång till värden för markens medel vattenhalt i och strax ovanför björkskogs- 

 gränsen. Då sådana av lätt förklarliga skäl t. v. icke stå att erhålla, återstår ingen 

 annan utväg än att genom en undersökning av vegetationens karaktär i de olika 

 områdena söka erhålla upplysning om markfuktigheten. 



Närmast ligger det kanske till hands att för detta ändamål jämföra under- 

 vegetationen i björkskogens översta del i de skilda områdena. Till följd av den 

 överallt likartade beskugguingen och en del andra inverkande faktorer kan man 

 dock icke vänta att på så sätt erhålla tillräckligt tydligt resultat. En bestämd 

 skillnad förefinnes dock. Lavbjörkskogen har jämförelsevis stor utbredning i O. 

 Den ersättes emellertid alltmera av mossbjörkskog, ju längre V- ut man kommer, 

 och i högfjällsområdet är den relativt sällsynt. Det återstår då att i vegetationens 

 beskaffenhet i de nedre delame av regio alpina d. v. s. närmast ovanför björkskogs- 



