54 



John Frödin 



Med tallen förhåller det sig pä annat sätt. Den har, som jag redan nämnt, på 

 jämn mark och även på svagt sluttande moränmark trängts bort av granen. 



Den saknas därför på de lägre delarne av många lågfjäll. På sådana med 

 starkare sluttande och därför bättre dränerade sidor finnes den dock mångenstädes 

 liksom där marken består av glaciofluvialt material. Genom att uppsöka fjäll och 

 fjällsluttningar av denna beskaffenhet har jag lyckats anträffa ofta rätt avsevärda 

 tallbestånd i en terräng, där deras övre gräns tydligen icke kan vara nedpressad 

 genom konkurrens med granen och ej heller med björken, enär tallen är bättre 

 gynnad av ståndortens karaktär än dessa. Här fiimes alltså tydligen dess klimatgräns. 



J. Frödin foto 1915. 



Fig 7. Tallskogsgiänsen på Teletöisentuuturi. Björk endast 

 som enstaka låga buskar. 



Som jag redan nämnt, går tallskogen längst i O på Teletöisentuuturi över 

 björkskogsgränsen. Det översta glesa tallbeståndet på sydsidan står på en nivå av 

 563 7n d. v. s. 25 m ö. den senare. Vid denna tallskogsgräns förekommer björken 

 endast som meterhöga buskar (se fig. 7, tavla III). Högre upp stiger tallen i något 

 buskartad form. På 600 m:s höjd finnas ännu manshöga sådana individ, medan 

 björkarne där endast uppträda som 0,6 m höga buskar. Det översta tallindividet 

 — en 0,6 m hög ungplanta — träffades på sydsidan på 631 m:s höjd (se tavla I) 

 alltså 20 m ovanför den översta hlla björkbusken. — Unga tallplantor voro över- 

 huvud ej sällsynta på fjället. 



I Gellivare-området finnes ett antal fjäll, på vilka förhållandena medgiva upp- 

 mätning av tallskogens klimatiska gräns. En antydan om dess höjd erhåller man 

 som å 7 sid. påpekats redan på Nautanen, där björkskogen på grund av riiiga 



