Den forntida utbredningen af kärrsköldpaddan 7 



Att lion ej fortlefver i mellersta och södra Tyskland, är så mycket mera förvånande 

 som, efter livad DtiRiGEN (s. 650) framhåller, man där flerstädes kunnat iakttaga 

 exemplar, hvilka med all sannolikhet härröra från utsluppna individ, som fort- 

 plantat sig, något som tyckes angifva, att för närvarande hinder ej förefinnes för 

 artens spridning inom det forna utbredningsområdet. Då därtill kommer, att man 

 ej kunnat påvit^a, att den postglaciala klimatförsämringen där efterföljts af en kli- 

 matförbättring, hvari skulle kunna sökas förklaringsgrunden till nämnda nu rådande, 

 för sköldpaddan gynnsamma förhållanden, vill det synas, som hade hennes utdöende 

 inom ifrågavarande landsdelar ej stått i något direkt samband med klimatet, utan- 

 vore att tillskrifva andra orsaker. Hvilka dessa varit, torde för närvarande ej kunna 

 afgöras. Huru härmed än må förhålla sig, är det väl ganska antagligt, att det för 

 sköldpaddans kvarlefvande i Nordtyskland varit af stor vikt, att hennes utbred- 

 ningsområde därstädes haft mer eller mindre direkt vattenförbindelse med det stora 

 utbredningsområdet i O och S, hvarifrån en fortsatt invandring af arten alltjämt 

 kunnat försiggå. Annorlunda ställer sig förhållandena i mellersta och södra Tysk- 

 land. Sköldpaddans forna utbredningsområde därstädes (Baden, Hessen-Nassau m. fl. 

 landsdelar) står nämligen ej genom gemensamma vattendrag i förbindelse med ar- 

 tens nuvarande utbiedningsomiåde i N och är därtill såväl i Ö som S afstängdt 

 genom större eller mindre bergstrakter. 



De äldsta underrättelserna rörande kärrsköldi)addans förekomst i Nordtyskland 

 torde datera sig från 1603, vid hvilken tid arten enligt Schwenckpeld (s. 165) fanns 

 i Schlesien. Från de öfriga intill Polen gränsande provinserna anföres den däi-emot 

 ej förrän under närmast påföljande århundiade. Sålunda onniämnes sköldpaddan 

 1765 från Westpreussen af Wulff (s. 3), 1781 från Posen af Bernoulli (s, 240) 

 och 1784 från Ostpreussen af Bock (s. 468). I Brandenburg är hon påvisad redan 

 1751 af Bekmann (s. 585), men rörande hennes förekomst i Pommern har det ej 

 lyckats mig att finna någon äldre uppgift än den, som lämnats 1871 af Holland 

 (s. 94). P>ån Hannover anföres arten 1767 af signaturen J. A. D. D. (s. 56), från 

 Mecklenburg först 1795 af SiEMSSE>r (s. 322). På indirekt väg har man emellertid 

 trott sig kunna konstatera, att sköldpaddan lefvat i Nordtyskland mycket längre 

 tillbaka i tiden. Såsom stöd för denna förmodan anför Conwentz (s. 3, 7, 11, 13) 

 åtskilliga af det polska Zöhv (= sköldpadda) eller det därmed liktydiga fornvendiska 

 Zttwja härledda gamla »Flurnamen», som ännu förekomma såväl i Posen och West- 

 preussen som i Brandenburg. Från Posen har samme författare sig bekant ett och 

 annat sådant, som kan följas ända till 1300-talet. Ett dyhkt, i nämnda afseende 

 upplysande »Flurname», Schildpoggen-Bruch, är också, efter hvad Krause (1887, 

 s. 222) uppgifver, kändt från Mecklenburg. 



Af åtskilliga historiska data framgår, att sköldpaddan fordom varit vida all- 

 männare i Tyskland, än hvad för närvarande är fallet. Så t. ex. anför Bekmann 

 (anf. st.), att arten vid midten af 1700-talet var så talrik i mellersta och norra 

 Brandenburg, att man därifrån kunde sända sköldpaddor lassvis till Schlesien och 

 Böhmen för att af därvarande katoliker användas till födoämne under fastan. 



