Vistelseort, lefnadssätt och fortplantning. 



KäiTsköldpaddan förekommer så godt som uteslutande i stillaståeude eller lång- 

 samt rinnande vatten och träffas sålunda företrädesvis i smärre sjöar, träsk, kärr- 

 hålor, dammar och andra vattensamlingar med gyttjig botten. Hon uppehåller sig 

 ^däremot oj ute i större, öppna sjöar, särskildt om dessa äro djupa, men väl utmed 

 deras stränder och undviker likaledes vattendrag med stenig botten, liksom öfver 

 hufvud tagét kallt och klart vatten. Man finner henne därför aldrig i bergstrakter 

 utan endast i det egentliga låglandet. Enligt v. Tomasini m. fl. fördrager hon 

 äfven bräckt vatten. Dock träffar man henne endast utmed kusterna å grundare 

 vatten, såsom å försumpade stränder, i afstängda hafsvikar och å andra likaledes 

 för- vindarna skj^ddade lokaler. 



I likhet med sina samsläktingar ganska värmeälskande, fördrager kärrsköld- 

 paddan likväl ej direkt solhetta i den grad som den europeiska landsköldpaddan 

 men är å andra sidan vida härdigare än denna. Om dagen vistas hon i vattnet 

 eller i omedelbara närheten däraf, om natten åter äfven på land, där hon rör sig 

 med större lätthet än förutnämnda art och understundom företager långa vandringar. 

 Såsom exempel på hennes förmåga att jämförelsevis hastigt förflytta sig omnämner 

 Zimmer (s. 301), hurusom i Schlesien ett förrymdt individ återfunnits efter tvenne 

 dagar, under hvilka det tillryggalagt icke mindre än 400 m. 



Kärrsköldpaddans begärligaste föda är lefvande fisk, men för öfrigt förtär hon 

 äfven batrachier och deras larver, sniglar, maskar o. a. d. Endast i nödfall håller 

 hon tillgodo med vegetabilier, hvarmed hon vanligen utfodras under fångenskapen. 

 Aptiten är liksom hos andra reptiler starkast under sommarens varmaste del, hvar- 

 efter den småningom aftager och på senhösten alldeles försvinner. 



Vid vinterns annalkande gräfver sköldpaddan ner sig, i de flesta fall antingen 

 å stränderna af någon vattensamling eller ute i en dylik i den gyttja, som bildar 

 bottenlagret, och tillbringar där vintermånaderna i dvala. Detta sitt vinterkvarter 

 lämnar hon vanligen i slutet eller, under särskildt gynnsamma väderleksförhållanden, 

 till och med redan i midten af april. Rörande tiden för såväl parningen som ägglägg- 

 ningen föreligga olika uppgifter, hvilka i de flesta fall grunda sig på iakttagelser från 

 aquarier och terrarier. I det fria vidtager parningen enhgt Schreiber (s. 806) vanhgen 



