Den forntida utbredningen iif kiirrsköldpaddan 



ligt livad godsägare Lavaetz uppgaf, hade mau vid ett, oin icke flera tilltallen 

 u})pgräft sköldpaddlämuingar i Nordremose, men kunde han ej lämna några när- 

 mare upplysningar om fynden. 



25 Banemose. mellan Rörby och Uggerlöse, omkring 6 km. SO om Kallnnd- 

 borg. Ett på 3 ni:s djnp funnet ryggskal, K. Z. M. enligt Wingk. 



26. Svallerups mosse, cirka 9.5 km. SO om Kallundborg. Ett rygg- och ett 

 bukskal, K. Z. M. enligt Winge. 



27. AgnSÖ, omkring 15 km. OSO om Kallundborg. Skallämningar, K. Z. M. 

 enligt Winge. 



28. Magiemose vid Mullerup, belägen vid pass 15 km. NV om Slagelse. Bland 

 de talrika vertebrater, hvilka Sarauw (1903, s. 194 — 198) anför från den af honom 

 påvisade och beskrifna stenåldersboplatseu i denna mosse, är äfven kärrsköldpaddan. 

 Af denna har man likvisst endast anträffat ett fragment af ett bukskal. Från 

 hvilket lager fyndet förskrifver sig, har Sarauw (1911, s. 103) sig ej bekant. Att 

 döma nf artens nuvarande lefnadsförhållanden synes det dock antagligast, att 

 exemplaret i fråga lefvat här vid . tiden för »vandtörveus» (detritusgyttjans) afsätt- 

 ning och icke sedan skogen utvandrat å mossen. Då därtill kominer, såsom i det 

 följande skall visas, att de sköldpaddor, hvilka äro funna i Skånes, till sin^allmänna 

 byggnad med Magiemose väl öfverensstämmande mossar, i samtliga fall, då deras 

 lägen kunnat närmare angifvas, varit inneslutna i den torfven underlagrande de- 

 tritusgyttjan, är väl också ganska sannolikt, att nämnda skalfragment i likhet med 

 större delen af öfriga vertebratläraningar legat i » vandtörven». Om så vore, skulle 

 tydligen denna omständighet vara ganska upplysande i afseende på tiden, då sköld- 

 paddan här lefvat, enär Sarauw med ledning af de i samma gyttja gjorda fynden 

 i öfrigt — djur och växtfossii samt artefakt — trott sig kunna bestämdt angifva 

 lagrets ålder. Med hänsyn till djur- och växtlämningarna förlägger han nämligen 

 gyttjans plats inom det postglaciala tidsschemat till Äncylu stxdens senare del. Hvad 

 åter beträffar den geologiska period, under hvilken gyttjan afsattes, uttalar Sarauw 

 (1903, s. 309) den åsikt, att man på grund såväl af de inlagrade ben- och stenred- 

 skapen som af andra omständigheter, däribland särskildt frånvaron af lerkärl, måste 

 antaga, att ifrågavarande gyttjelager bildats under ett tidsskede äldre än det, hvar- 

 ifrån de äldre kjökkenmöddingarna förskrifva sig, och närmast motsvarande Frank- 

 rikes »asylien». Nämnda tolkning af gyttjelagrets geologiska ålder har emellertid 

 ej lämnats obestridd. Sålunda har Sernander (1908, 392 — 393) genom sina under- 

 sökningar i Magiemose kommit till det resultat, att kulturlagren, d. v. s. detritus- 

 gyttjau och närmast påföljande Cladium- Phragmitestorf blivit afsatta i atlantisk och 

 ofvanliggande stubblager i subboreal tid. Med hänsyn åter till det postglaciala tids- 

 schemat förlägger samme författare kulturlagrens afsättning till något skede af tiden 

 för Litorinahaîyets transgression. Menzel (s. 228) däremot hänför bildningen af 

 samtliga, kulturlämningar förande lager till boreal tid. L. Kochs (s. 12) iakttagelser 

 stå i öfverensstämmelse därmed, och samme författare har därtill trott sig kunna 

 påvisa, att skogens utvandring på mossen likaledes ägt rum redan under nämnda 



