46 



C. Kurck 



Den är belägen omkring 1,7 km. SO om kyrkan, strax V om sockengränsen mot 

 Svedala och något N om nämnda å. Enligt uppgift, som 1885 benäget läu)nats 

 mig af grefve. Tage Thott å Skabersjö, bade någon tid förut vid torf upptagning i 

 denna mosse anträffats ryggskalet af en kärrsköldpadda, bvilket, öfverlämnadt till 

 honom, fortfarande befinner sig i hans ägo. Det är samma fynd, som omnämnes af 

 Holst (1888, s. 475). Efter hvad jägaren vid samma gård, Sven Mårtensson, som 

 tillvaratog skalet, meddelat mig, var detta funnet af torfskärare Sven Olsson i 

 Risarp på omkring 1,8 meters djup, underst i »lefvertorfven». Fastän fyndplatsens 

 läge ej kunde närmare angifvas, ansåg jag mig det oaktadt böra undersöka de 

 lager, hvilka möjligen ännu voro tillgängliga i mossen och bland dylika i all synner- 

 het »lefvertorfven». Den tiHämnade undersökningen företogs emellertid först på 

 hösten 1911. 



MöUemossen är en i det närmaste utskuren, under vanliga förhållanden vatten- 

 fylld kärrhåla, hvars med Equisetum fluviatile bevuxna yta vid näumda tillfälle 

 var så pass torr, att den på ett och annat ställe kunde l)eträdas. Af de ursprungliga 

 torflagren funnos endast kvar partier af bottenlagret, bvilket likvisst mångenstädes 

 var helt och liållet bortfördt. Fastän förhållandet i regel var detsamma med »lefver- 

 torfven», d. v. s. detritusgyttjau, lyckades det mig dock att anträffa orubbade par- 

 tier af denna i en profil, som upptogs nära intill den södra mosskanten '. Vid be- 

 skrifningen af detritusgyttjau skilja vi mellan dennas undre och öfre del. 



' Vid där företagen borrning har det visat sig, att mossens underlag utgöres af sötvattens- 

 lera, som mot djupet öfvergår i sand. Då denna lera ej varit föremål för närmare undersökning, 

 kan ej afgöras, huruvida den är seuglacial i likhet med den sötvattenslera, som jag vid ett före- 

 gående tillfälle funnit blottad på fleia ställen norrut, i de vid Segeåna uppränsning erhållna skär- 

 ningarna. Af ingeniör Otto Nit.sson uppmärksamgjord på de talrika vertebratf j'nd, hvilka blifvit 

 gjorda därstädes, hade jag nämligen sommaren 1885 företagit en vandring utmed ån från Skabersjö 

 gård söderut, hvarest arbetet då fortgick. Efter livad de här sysselsatta arbetarna meddelade, 

 skulle man både i torfven (gyttjan?) och underliggande lera funnit lämningar af större vertebrater. 

 Af dylika hade emellertid i torfven endast bemärkts ett och annat bon, som ej tillvaratagits, samt 

 några liornfragment, hvilka på beskrifningen sannolikt varit af hjort. I leran hade däremot på 

 åtskilliga ställen anträffats renhorn. Särskilt i en V om Skabersjö station, nära intill järnvägen 

 befintlig, af ån Ijildad göl iiade dylika insamlats i mängd. TUlsaminans med hornen, af hvilka 

 åtskilliga sades hafva varit kvarsittande vid skallarna, voro anhopade talrika ben, hvilka liksom 

 många af hornen blifvit försålda till uppköpare för att slutligen hamna i benstarapen. Af hornen 

 blefvo likväl åtskilliga räddade från förstörelse. Sålunda hade grefve Thott lyckats förvärfva fiera 

 vackra exemplar, däribland ett med vidsittande fragment af skallen. Dessutom uppgafs ett och 

 annat vara inköpt af andra intresserade personer. Själf fann jug några fragmentariska lenhorn i 

 den ännu utmed ån kvarliggaqde, uppkastade dikesvallen. Däremot var det mig ej möjligt att 

 komma öfver några af de tillsammans med hornen funna benen. Jag kunde sålunda ej förvissa 

 mig om, att äfven dessa senare verkligen härrörde af ren, något som annars på grund af fynden 

 tycktes vara sannolikt. A ett längre i S beläget ställe hade kort före min ankomst vid lerlagrets 

 genomgräfning anträffats ett fäldt renhorn (founds Zool. Museum n:r 749), bvilket uppgafs hafva 

 legat omedelbart på åns nuvarande botten. Vid närmare undersökning af de såväl härifrån som 

 från förutnämnda göl medtagna profven af leran, har denna befunnits vara seuglacial, något som 

 nuui tydligen redan på förhand kunde hafva anledning antaga, 



