Den l'oiiitida utbredningen aï kiinsköldpaddan ftl 



sig ej i närlieteu af nacken, utan är anbragt Däi'mare yxans midt. Hvad åter be- 

 träffar en å yxan genom skafthålet gående längdspricka, har denna säkerligen 

 uppstått vid hornets intorkning efter upptagandet. 



För bestämningen af yxans ålder är man så godt som uteslutande hänvisad 

 till de karaktärer, som kunna hämtas från skafthålets läge. Med hänsyn därtill 

 särskiljas bland hornyxorna som bekant tvenne hufvudtyper. Af dessa utmärkes 

 den ena därigenom, att skafthålet är anbragt nära yxans, af hornets kvar- 

 sittande basala del bildade nacke, under det att den andra har skafthålet borradt 

 genom en gren och nacken bildad af det tvärt afskurna hornets ända. Den först- 

 nämnda typen, som, efter hvad Sarauw (1903, s. 212), visat, redan förekommer 

 under Maglemosetiden, är ensamrådande i kjökkenmöddingarnas lägsta lager, i 

 de öfre åter blandad med den andra typen. Hvad nu betrâlïar ifrågavarande 

 yxa, som ej gärna kan vara äldre än från kjökkenmöddiugtiden, är dess skafthål 

 utarbetadt på samma sätt som hos förstnäjnnda typ, ehuru det på grund a*f nack- 

 partiets svagare beskaffenhet förlagts närmare yxans n:idt. Då äfven motsvarig- 

 heter till en dylik afvikande form föreligga från kjökkenmöddingarnas äldsta lager, 

 möter tydligen intet hinder för, att yxan kan vara af samma ålder som dessa. 

 Museidirektör Sophds MtjLLER, som godhetsfuUt granskat yxan, har därvid icke 

 allenast kommit till samma resultat, utan därtill uttalat såsom sin bestämda öfver- 

 tygelse, att den verkligen förskrifver sig från den äldsta kjökkenmöddiugtiden. 



Den omständigheten, att sköldpaddan anträffats i samma lager som yxan, är 

 emellertid ingalunda absolut afgörande i fråga om det arkeologiska tidsskede, under 

 hvilket hon lefvat, enär den möjligheten alls icke är utesluten, att endera eller 

 båda kunnat hafva inkommit i gyttjelagret, sedan detta redan var afsatt. Endast 

 under den förutsättning, att såväl sköldpaddan som yxan inlagrats i omgifvande 

 gyttja redan vid dennas bildning, skulle man hä'r hafva en verklig hållpunkt för 

 en åldersbestämning. Då intet förhållande direkt talar för att vare sig yxan eller 

 sköldpaddan inkommit i lagret efter dettas bildning, synes denna fyndort lämna ett 

 mycket godt slöd för antagandet, att sköldpaddan lefvat i Skåne under den äldsta 

 kjökkennoöddingtideu, d. v. s. ungefär vid tiden för Litorinahafvets maximumstånd. 



Profil B. Då jag sommaren 1911 ånyo besökte Sniberups mosse, meddelade 

 Jeppsson, att man någon tid förut vid torftäkt därstädes anträffat en sköldpadda^. 

 Den af honom utvisade fyndplatsen för denna var belägen omkr. 50 m. S om 

 profil A, på ett afstånd af cirka 40 m. från ån. Jeppsson hade visserligen icke 

 varit närvarande, då fyndet gjordes, men enligt arbetarnas uppgift skuUe ifråga- 

 varande sköldpadda liksom den förut funna vara anträffad nederst i »lefvertorfven», 

 omedelbart intill underliggande kalkgyttja. Af sköldpaddan, som krossats af red- 

 skapet, hade tillvaratagits' åtskilliga lämningar såsom hela bukskalet, större delen 

 af ryggskalet, två halskotov, skulnerblad, diverse extremitetben samt bäckenet. Fyndet 

 i sin helhet inköptes och förvaras i Lunds Zoolog. Museum (n:o 747). 



' Ymer, 31 (1911), s. 416. 



Lunds Universitets Åisskrift. N. F. Avd. 2. Bd 28. 



11 



