Den fonitidn utbrettningea iif kilrrsköldpiuldan 113 



kännedom om något under så pass märkliga förhållanden gjordt sköldpaddfynd, 

 skulle hafva underlåtit att närmare angifva såväl platsen för detta som de om- 

 ständigheter, hvilka därmed varit förknippade. Dessa tvifvelsmål bestyrkas i viss 

 mån däraf, att i Hassle-Bösarps, Munkholms, Sniberups och Vanstads mossar, i 

 hvilka fynd af såväl ren som kärrsköldpadda påvisats, ha renlämningarna legat i 

 den senglaciala sötvattensleran, under det att sköldpaddorna här liksom i öfriga 

 ofvan beskrifna skånska mossar anträffats i detritusgyttja, afsatt sedan ett varmare 

 skede af Ancylustiden inträdt eller möjligen ännu senare. Beträffande öfriga i 

 Skåne gjorda renfynd, rörande hvilka något närmare är kändt, må anföras, att de samt- 

 liga hkaledes förskrifva sig från dylik lera eller andra därmed samtidiga bildningar. 



Om vi sålunda i klimatförhållandena under den senglaciala tiden funnit ett 

 skäl mot antagandet, att kärrsköldpaddan då skulle kunna hafva lefvat i Sverige, 

 torde säkerhgen under Litorinatiden den dåvarande fördelningen af land och haf 

 utgjort ett ej mindre kraftigt hinder för hennes invandring. Fastän som bekant 

 sköldpaddan fördrager bräckt vatten, måste dock det faktum, att Östersjöns vatten 

 under sistnämnda tidsskede hade en salthalt, som vida öfversteg den nuvarande, 

 hafva spelat en ingalunda oviktig roll för hennes utbredning. Och vidare har säker- 

 hgen don • omständigheten, att arten undviker öppna hafvet och djupare vatten, 

 varit af ganska stor betydelse för föreliggande fråga. Redan dessa skäl tala för, 

 att Icärrslcöldpaddan inkommit till vårt land under Äncyhistiden, något som åt- 

 skilliga författare såsom Münthe (1893, s. 16), Nathorst (s. 266) m. fl. hålla för 

 sannolikt. En antydan i samma riktning lämnar redan Sven Nilsson (1860, s. 12). 

 Att sköldpaddans invandring ägt rum under nämnda tidsskede, är så mycket tro- 

 ligare, som förhållandena just då synas hafva varit särskildt fördelaktiga för sprid- 

 ningen af ett djur med hennes lifsfordringar. Sålunda måste tydligen den land- 

 förbindelse, som under Ancylustiden förefanns öfver de danska öarna mellan Skåne 

 och Jutland samt delar af norra Tyskland, haft afgörande betydelse för artens in- 

 vandringsväg. Därtill kommer också, att under senare delen af nämnda tidsskede 

 vårt lands klimat, efter hvad man på goda grunder antager, var fullt ut så gynn- 

 samt som det nu rådande i närmaste grannländer, där sköldpaddan fortlefver. Den 

 geografiska fördelningen af fyndorterna för fossila lämningar af arten talar äfven- 

 ledes för sannolikheten af ofvan gjorda antagande. Såsom omstående karta visar, 

 kan nämligen den väg, å hvilken sköldpaddan invandrat till Sverige, följas från 

 Mecklenburg den nuvarande kusten utefter genom östra delen af Holstein och syd- 

 östra Jutland öfver Fyen och Langeland till norra Seland. Huruvida arten till sist- 

 nämnda ö också inkommit öfver den forna landförbindelsen med Pommern och 

 Mecklenburg, hvilket man väl får antaga, kan emellertid för närvarande ej afgöras, 

 enär fossila fynd af densamma hittills ej kunnat påvisas vare sig å Möen, B'alster, 

 Laaland eller i södra delen af Seland. Det säkraste beviset för, att sköldpaddan 

 redan under Ancylustiden hade sina vägar norrut, lämnar ovedersäghgen hennes 

 fossila förekomst på Bornholm, dit arten tydligen endast kan hafva inkommit öfver 



Lunds Universitets irssltrift. N. P. Avd. 2. Bd 28. 15 



