Bidrag till mag- och duodenalsårets kirurgi 



15 



m. fl. förut funnit. Detta beror gifvetvis i en del fall därpå, att Perforationen 

 träffat eu torrj ventrikel, i andra fall äter förmodligen därpå att perforations- 

 öppuingen är för liten och trång att genomsläppa större, senare igenkännbara mat- 

 rester eller därpå att det utkomna maginnehållet så uppblandas i det rikliga exsu- 

 datet, att' det ej längre kan igenkännas. 



Exsudatet i bukhålan beskrifves för flertalet fall, som opererats under de 

 första 12 tinamarna efter Perforationen, som en grumlig, sirnmig eller seropurulent, 

 oftast tunnflytaude, ej illaluktande vätska, eller i några fall som tunt, simmigt, 

 grumligt var med ev. fibrinflockor och variga slamsor i exsudatet och fibrinösa eller 

 varigt fibrinösa beläggningar eller pälsar å särskildt delarna kring perforations- 

 öppningen. Af dessa tidigt opererade fall uppgifves innehållet i bukhålan endast i 

 fall 91 hafva varit (4 Vs tim. p. perf.) »tjockt exsudât», och i fall 19 (4 tim. p. 

 perf.) »tjockt varigt exsudât i bäckenet». I de fall, som opererats längre tid än 

 12 timmar efter Perforationen, bar exsudatet däremot i allmänhet lett sig som 

 purulent vätska, »tuimt var», »rent var» eller »tjockt var» och i somliga äldre fall 

 {n:o 4, 74, 93, 95) varit illaluktande, stinkande. I flera faU {n:r 42, 9, 17, 45, 12, 

 54), som opererats 20, 23, 25, 36 timmar ända till 2 ^2 dygn efter Perforationen, 

 beskrifves dock exsudatet fortfarande hafva utseende af endast grumhg vätska. 



I 16 af fallen uppgifves innehållet i bukhålan åtminstone delvis hafva varit 

 mer eller mindre tydligt gallfärgadt. I endast 2 af dessa fall satt Perforationen i 

 duodenum, hvadan gallfärgadt exsudât vid en dylik laparotomi ej tyckes enligt 

 denna sammanställning särskildt tyda på duodenalsår som utgångspunkt. Beunnbr ' 

 representerar, stödd på sin kasuistik, en motsatt mening. 



I det stora flertalet af dessa 100 perforationer har peritoniten, så vidt man af 

 operations- och ev. sektionsberättelser kan finna, varit fri och spridd till hela eller 

 största delen af bukhålan. Ej så sällan beskrifves exsudatet hafva varit af något 

 oUka beskaffenhet i olika delar af buken : tjockare, mera varliknande i närheten af 

 Perforationen och i lilla bäckenet. I 6 fall af denna sammanställning (w.t 93 — 98) 

 har Perforationen ledt till en circumskript peritonit, en mer eller mindre väl af- 

 kapslad varhåla: i 2 fall [n:r 97 och 93) i form af vänstersidig subfrenisk abscess, 

 i 3 fall med begränsning af ventrikel, lefver och oment och i fall 95 med stor 

 utsträckning i vänstra bukhalf van. Uti fall 99 har en retroperitoneal abscess blifvit 

 följden af ett extraperitonealt perforerande duodenalsår. 



Perforationsfallens anamnes. 



Angående dessa perforerade ulcusfalls tidigare symtom finner man upp- 

 gifter, ibland mera fylliga, ibland mycket knapphändiga, i 89 af sjukhistorierna. 

 Uti 49 af dessa anamneser upplyses, att pat. under flera eller många, ända till 



1 1. c. 



